text: Юрген Клоп пред Христо Стоичков: Скоро ще спечелим нещо! | Ливърпул | Liverpoolfc
  Юрген Клоп пред Христо Стоичков: Скоро ще спечелим нещо!
  Христо Стоичков направи изключителен подарък за зрителите на предаването "Код Спорт" по ТВ+ – интервю с мениджъра на Ливърпул Юрген Клоп и предостави своето интервю за тв гиганта "Унивижън" с треньора на Ливърпул.
  - Както най-вероятно се досещате, аз не мисля кой знае колко за Манчестър сити, но мисля че спокойно може да играем на високи обороти. Нещо повече – дори имам желание да вдигнем още нивото. Лошото е, че срещу Манчестър Сити можем да играем само два пъти в годината. Така че трябва да вървим смело напред и да побеждаваме, по възможност два пъти срещу Сити. Ако може и два пъти срещу Юнайтед, два пъти срещу Тотнъм, Челси и Арсенал. Всички са много силни съперници и е сигурно, че английското първенство е най-тежкото в света. Важното за мен е да имаме добър и боеспособен отбор в хода на сезона. Така че мога да кажа, че в момента сме добре, но има още много път, който трябва да извървим до целта.
  - Трудно е да се отговори. Искам всичките неща, които изброи, но общо взето от нас се искат резултати, така че … Да, резултатите са на първо място. Ако искаш добри резултати, трябва да работиш по подготовката на отделните единици и на отбора като цяло. Трудно е да го направиш обаче, ако загубиш четири мача подред. Невъзможно е да се задържиш така. Ние, за съжаление, сме задължени да постигаме резултати. Това е нужно, за да убедим играчите в собствената им сила. Да убедим публиката да ни подкрепя. И също да убедим ръководството, че се развиваме правилно. Аз самият съм треньор, който обича дългосрочните проекти. Седем години на едно място, след това още седем на друго преди да дойда в Ливърпул. И сега ето – вече трета година тук, но за съжаление не винаги човек може да разполага с време, за да подобрява играта на единици или на целия отбор. Блажени са моментите, в които човек разполага с такова време за работа с футболистите, но в заключение мисля, че всички тази аспекти са важни. Много обичах футбола във времето, през което бях играч. Да споделяш съблекалнята с истински приятели, на които можеш да разчиташ за всичко, да водиш с тях едни не напълно смъртоносни малки войни с противниковия отбор. Това беше прекрасно и наистина се наслаждавах и затова веднага след края на моята кариера продължих с футбола. Окачих бутонките в неделя, а още в понеделник бях треньор. И така все още се наслаждавам много да бъдем едно цяло и да водим заедно битки за славата на тима. Много хубаво е това чувство. Обичам да помагам на момчетата да развият напълно потенциала си. Това е наистина любимо нещо. Страхотно е и усещането да те чувстват като свой втори баща. Те са много млади, а ти имаш много повече опит от тях и им го предаваш. Помагаш им в най-различни житейски ситуации. Те ми имат доверие и винаги споделят проблеми преди мачовете и разни лични неща. Това в никакъв случай не ме натоварва. Напротив – харесва ми също и тази част от работата ми. Наистина си мисля, че треньорът трябва да знае всичко за играчите си, за да е наясно кога и как да подхожда към тях. Да знаеш как и какво да ги попиташ. Да знаеш какво точно искаш от тях. Това може да бъде постигнато, само когато познаваш наистина много добре определен играч. Постоянно сме в диалог с момчетата. И да ти призная – цялата ми работа тук ме кара да мисля, че в момента изживявам една сбъдната мечта.
  - (Смее се) Да, човек трябва да се адаптира към това. Все пак съм бил треньор на Майнц и това обяснява много неща за мен. Наложи се да стана треньор на момчетата, с които само допреди дни бяхме играли заедно. Успяхме да не изпаднем, но след това разбрах, че мога да привлека само още двама играчи в отбора, но те трябва да са свободни агенти, защото… не можем да платим трансфер. Бяха двама наистина много добри футболисти – Денис и Никлас, двама братя. През цялото време в Майнц трябваше да правим възможно най-доброто независимо от тежките обстоятелства. Това беше най-важното в работата ми. Не можех да искам пари, за да купим някой играч, защото знаех, че пари няма. Така започнах и така се научих да приемам нещата такива, каквито са. Не вярвам, че ако напазаруваш звезди на килограм ще имаш успех. После отидох от Майнц в Дортмунд, в големия футболен свят, където се въртяха много пари. За мое съжаление там първото нещо, което ми казаха беше, че … нямат пари. Не знаех какво точно искат да кажат с това, но разбрах, че ще мога да разчитам на млади таланти и максималната трансферна сума ще бъде 5 милиона евро. Това беше положението. И после дойдох тук в Ливърпул. Свикнал съм да работя с наличния материал. Всички тук постоянно говорят за купуване на звезди. Аз не съм такъв, но разбира се откакто съм на "Анфийлд", купихме доста играчи. Някои от тези трансфери бяха доста големи, като например Алисон. Наби Кейта също не беше евтин, Фабиньо и той не беше евтин… Всички те струваха доста пари, но работата е там, че за мен е по-важно да се разбираме с момчетата и да имаме диалог. Но от друга страна, като се замисли човек трябва да сме конкурентоспособни и за да сме силни, трябва да взимаме най-доброто. Когато правиш такъв подбор, хората които привличаш, пасват по-добре на играта и на характера на отбора. Това е ситуация, в която печелят всички. Ние им помагаме да намерят път за развитие, а те помагат на нас да имаме по-конкурентен тим. И така в края на краищата всички са щастливи. Така че сега не съм толкова различен от останалите треньори. Бях различен от тях само в началото. Хубаво беше, че започнах от толкова малък отбор, за да имам време да науча толкова много. Такава е тъмната страна на нашата професия или бизнес, ако искате. Свикнах вече с това.
  - Имате ли толкова много време!? (Смее се) Обичам работата му. Наистина! Мисля, че всичките треньори имаме добри взаимоотношения помежду ни. Знаем, че не винаги всички можем да сме от слънчевата страна на живота. Дали си играч или треньор на толкова високо ниво е наистина само нещо, на което трябва да се наслаждаваш. Има голям стрес и натиск, но също така е много забавно. Отношенията ни с Пеп са много добри. Ние не се познаваме добре извън терена, но познаваме в наистина големи подробности стила ни на игра. Аз тичам по тъч линията, защото искам момчетата ми да играят по-живо, а пък той си седи спокойно и сигурно обмисля как да направи така че да може неговите момчета да си подадат топката поне още един път повече и по този начин наистина да смачкат съперника си. Така че все едно се познаваме от наистина много време. Неговата схема е най-прецизно настроеният футболен механизъм и в нападение, и в защита. Нападение, което не е невъзможно да бъде спряно, но просто е много трудно да се направи. Приятно е да гледаш как постоянно се стреми да създава нови неща. Великолепно е да го наблюдаваш независимо, че понякога не постига целта си. Точно затова казвам, че механизмът там е много добре настроен и балансът е перфектен. Не е възможно някой да го уважава повече от мен за всичко, което е направил досега и за всичко което прави във футбола. Никога в живота си не съм бил ревнив човек и точно затова му се наслаждавах в Германия. Въпреки че ние знаехме – нямаме шансове срещу него в битката за титлата. Имахме шанс да го победим евентуално в прекия двубой, но никакъв шанс да спечелим шампионата срещу него. Наслаждавам му се и тук. Голямо предизвикателство е и се надявам, и той от негова страна да му се наслаждава. Тази година ще направим всичко възможно да се движим близо в шампионата. Най-голямо уважение към него!