text: Около голямата желязна кутия има змии и скорпиони и всякакви пълзящи гадини, а над всичко това змия, която никой човек не може да убие. Те пазят Книгата на Тот”.
  Легендата предполага, че книгата първоначално е била скрита на дъното на Нил до Коптос, където била заключена в поредица от кутии, пазени от змии, които никой човек не можел да убие.
  Смелият древноегипетски принц Неферкапта решил да я извади. Той се сражавал със змиите и накрая успял да я извади, но като наказание за тази кражба от Тот боговете убили съпругата му Ахвер и сина му Мериб.
  Поколения по-късно героят на историята Сетне Камвас (персонаж, базиран върху историческия принц Каймвасет), успява да открадне книгата от гробницата на Неферкапта въпреки ожесточената съпротива на духа на Неферкапта.
  Той разбира, че това, което е видял, всъщност е било илюзия, пратена от Неферкапта, и от страх от по-нататъшно възмездие Сетне решава да върне книгата в гробницата на Неферкапта.
  По молба на Неферкапта Сетне намира телата на съпругата на Неферкапта и сина му и ги погребва в гробницата на Неферкапта, която след това е запечатана завинаги.
  Историята е замислена да отразява вярата на древните египтяни, че познанието на боговете не е предназначено да бъде притежавано от обикновените човеци.
  Вярва се, че този, който чете съдържанието на книгата, ще се сдобие със средството да разгадае и усвои тайни, свързани със земята, морето, въздуха и небесните тела.
  Също така тя удостоявала със способността да се разбира езикът на животните, да се съживяват мъртвите и да се въздейства върху близки или далечни умове.
  Бащата на църквата Клемент Александрийски в шестата книга на труда си „Стромата”, споменава четиридесет и две книги, използвани от древноегипетските жреци, за които казва, че съдържат „цялата философия на египтяните”.
  Всички тези книги, според Клемент, били написани от Хермес (древен гръцки пра-бог, който гърците свързвали с Тот, като твърдели, че те са един и същи бог поради факта, че имали подобни качества, т.е., че и двамата изнамерили писмеността.
  Следваща статия Преобладаващите медии казват, че скорошното чипиране на деца ще е „толкова обикновено, колкото баркодът”
  
  Прекрасно изделие. Красиво, леко и лесно за поддържка. Дори след пране не се нуждае от гладене. Препоръчвам!
  
  Така се чудят всички онези, които спорят дали абортите трябва да са законни или да не са. И така не се чудя аз, защото за мен отговорът е логичен и само един…
  Дали абортът е убийство зависи от това кога приемаш, че започва животът – един дебат, който за мене е съвършено безпредметен в наши дни в Европа. Защото, както може да забележите, в люлката на днешната цивилизация абортите са уредени от много години и са незаконни само в католическите крепости Полша и Португалия. Разумът е надделял над глупостта, поне веднъж мога да го кажа 🙂 Разбира се, не навсякъде по света е така. Фанатиците на всички религии винаги са били против абортите и всякакви противозачатъчни, защото за тях множенето на вярващите винаги е било и ще бъде приоритет номер едно.
  В САЩ разбира се маниаците са най-много и разни неуки ограничени нещастници честичко скандират, че и правят разни други работи – нападат гинекологични клиники, целят с камъни медицински сестри, работещи в тях, тормозят жени… Любим похват им е показването на картинки като тази, с които шокират и отвращават хората и не постигат нищо, освен да ги настроят срещу себе си. И там обаче те не са взели връх.
  Много интересно е разпределението на законите за аборта в целия свят. Синичкото показва позволени аборти, лилавото и оранжевото – забранени. Сивото и черното обозначават къде законите варират според региона.
  Случайно да забелязвате как цивилизованият свят е син и сив, а диваците са оранжеви и лилави? Това да ви говори нещо? Забранено е да се абортира общо взето в тия държави, в които човек най-малко би искал да се роди.
  Вижда се ясно къде правото на избор на човек е защитено, къде хората живеят добре, здрави са, икономиките им напредват, обществата им се развиват. Това привидно няма връзка с позволените аборти, но има голяма връзка със свободата. Защото едно от основните човешки права е правото на избор – на него се основава цялата концепция за свобода. Един поглед към картата стига да видите къде свободата, която хората са приели да не ограничават е дала ясни и видими резултати. Европа, САЩ и част от Азия са като острови на просперитета и добруването на човечеството. Да, те имат много кусури за дооправяне – демокрацията наистина е лоша система на управление, но по-добра просто няма измислена. Свободата, която тя дава е незаменимо благо и на него се крепи целия просперитет на хората.
  И също така е очевидно в какво се случва в тия региони и общества, които ограничават свободата – те са бедни, изостанали, страдат от глад, болести, неспирни граждански войни. Типичен пример в това отношение е Африка, за чийто епидемичен спин и масов глад даже няма смисъл да обяснявам, само ще кажа, че в продължение само на петнайсетина години там се случиха два геноцида – в Руанда и в Дарфур. Латинска Америка не пада по-назад с лошото си икономическо развитие, армиите от бедни и диктаторските режими. А къде има арабска държава, която да е демократична (да не се управлява с железен юмрук от емир или аятолах) и в която да няма гражданска война и войнстващ религиозен фанатизъм?
  Внезапно решението дали една майка има право да махне бебето си и дали това е убийство някак без да се усетим избяга от религиозните и медицински рамки и скочи в много по-широките и по-важни морално-философски такива, касаещи държавност, общество, икономика. Отношението към абортите, за мое учудване, се оказа до голяма степен показателно за цялостното отношение на хората към важен въпрос като свободата. Свободата на избор, свободата на личността, свободата изобщо. За отношението към най-голямото благо, което същите тия хора са успели да измислят, през цялото си съществуване.
  Решението за аборт е личен избор. Държавата е длъжна да осигури правото на този избор, а обществото – приемането му. Не мисля, че българското общество приема аборта като нещо нормално. Има ги двете крайности – псевдоморалните, за които, ако направиш аборт си лека/тъпа/за нищо не ставаш и трябва да мигрираш някъде на север и неебателните лекари, които ти обясняват, че е все едно да ти бият инжекция и чиито клиентки обикновено имат по 3-4 минали аборта. Аз забременях доста малка и бях леко паникьосана на първия преглед при лекар, когато още не бях сигурна какво ще правя. Като му казах на колко години съм просто ме попита за коя дата ще ми било удобно, което ме шокира почти колкото новината, че съм бременна. Следващите 9 месеца пак по болници се нагледах на безумни вменявания на вина, които явно не се повлияват от това законно ли е или не и лекари, според които правото на избор се обуславяше в правото на техния избор.
  Правото на аборт не може да бъде изолирано и да се разглежда само по себе си. То трябва да е “подплатено” с право на адекватни лекарски грижи, с право на информация за опасностите от аборта за живота, здравето и репродуктивните способности на жената след това, с адекватно сексуалното образование и информация за контрацепцията и т.н. В крайна сметка, за да има избор, той трябва да е информиран – жената (пък и партньорът й) да имат достатъчно данни за всички аспекти и последици от един аборт. Това е скъпа дейност.
  Много по-лесно и по-евтино е абортът просто да се забрани. Но пък и насъчаването на абортите с действие или бездействие също е крайно нежелателно.
  Аз също съм на мнение, че в България не се приема равнодушно аборта и въобще личният избор на човека. Хората решават, че са за правото на личен избор само тогава, когато на тях има се случи нещо и съзнанието им е разтерзано от някаква дилема, през останалото време са противници и не уважават правото на останалите да вземат сами тези решения, били те правилни или грешни. В обществото винаги е битувало и ще продължава да битува негативно отношение към жените, които правят аборти. Надявам се, че един ден хората няма да живеят с толкова много предразсъдъци (въпреки, че аз самата живея с доста, но от различно естество и се мъча да спечеля битката с тях и да ги преборя).