text: Представете си, че се намирате на кораб, на който има хиляди хора и екипаж, който го управлява. Корабът не може да плува сам, капитанът трябва да реши в каква посока да го насочи. Също той преценява готов ли е корабът за плаване. Капитанът е този, който управлява, завърта щурвала. В манастира този капитан е настоятелката. Ние не отговаряме за посоката, в която се движи корабът, отговаряме само за това послушание, което ни е дал капитанът. Игуменката знае накъде да води този плавателен съд, тя отговаря за неговото движение. Нашето послушание е да следваме направлението, по което ни води Бог.
  Веднъж отидох във Ватопедския манастир на Атон. Там имаше един много стар монах, който с часове стоеше пред олтара с въздигнати нагоре ръце, без да се движи, подобно на статуя. Нямаше броеница, не пееше псалми, не се кръстеше, не правеше поклони, даже не мърдаше… Игуменът отиваше при него, буташе го с палец, но монахът въобще не реагираше. Веднъж игуменът ме извика и каза: