text: Преден мозък като топ мениджър на висши психологически функции - Хематом - August
  Преден мозък е най-развитата структура в еволюционния процес.
  Това предопределя наклонностите на човека, неговата ориентация, поведение, формирането на личността.
  Мястото е мозъчната черевна област.
  Статията е предназначена за общо разбиране на структурата и предназначението.
  Формира се от предния край на първичната нервна тръба. В ембриогенезата се разделя на 2 части, единият от които поражда терминалния мозък, а вторият - междинният.
  Според модела на Александър Лурия, той се състои от 3 блока:
  Блокова регулация на нивата на мозъчната активност. Осигурява изпълнението на определени дейности. Отговаря за емоционалното укрепване на дейността, основано на прогнозиране на резултатите (успех - неуспех).
  Блокиране на приемане, обработка и съхранение на входяща информация. Участва във формирането на идеи за това как да се изпълняват дейности.
  Блоково програмиране, регулиране и контрол на организацията на умствената дейност. Сравнява резултата с първоначалното намерение.
  Не е лесно да се опише структурата на живия индивид. Освен това, такъв компонент от него като мозъка. Тази съществуваща вселена продължава да крие тайните си. Но това не означава, че те не трябва да разбират.
  Предните мозъци се образуват на 3-4-та седмица от пренаталното развитие. До края на 4 седмици ембриогенеза, крайният и междинен мозък, кухината на третия вентрикул, се формира от предния мозъчен мехур.
  Състои се от областите на таламуса и хипоталамуса, които са разположени от двете страни на третия вентрикул между полукълбите и средния мозък.
  Таламичният регион съчетава:
  Таламусът е яйцевидно образуване, разположено дълбоко под кората на мозъчните полукълба. Най-старото, най-голямо (3-4 см) образуване на дизенцеланта;
  епиталамус е разположен над таламуса. Известен с факта, че се намира в епифизата. По-рано вярвах, че душата живее тук. Йогите свързват епифизата със седмата чакра. След като събудите органа, можете да отворите "третото око", ставайки ясновидец. Желязото е малко, само 0.2 гр. Но ползите за тялото са огромни, въпреки че преди това се е смятало за рудимент;
  subtalamus - образование, разположено под таламуса;
  metatalamus - тялото, разположено в задната част на таламуса (считано преди за отделна структура). Заедно със средния мозък определят работата на зрителните и слуховите анализатори;
  Хипоталамусният регион включва:
  хипоталамуса. Намира се под таламуса. Тя тежи 3-5 гр. Състои се от специализирани групи неврони. Свързан с всички отдели. Контролира хипофизната жлеза;
  задната част на хипофизната жлеза - централен орган на ендокринната система с тегло 0,5 гр. Намира се в основата на черепа. Задният лоб заедно с хипоталамуса образуват хипоталамо-хипофизен комплекс, който контролира активността на ендокринните жлези.
  Последен мозък
  покрити с кората на полукълбото. Кората се появява в по-късните етапи от развитието на животинския свят. Той заема половината от обема на полукълба. Повърхността му може да надвишава 2000 cm 2;
  corpus callosum е нервната пътека, свързваща полукълбите;
  стриатума. Намира се отстрани на таламуса. Разрезът има формата на повтарящи се ленти от бяло и сиво вещество. Той насърчава регулирането на движенията, мотивацията за поведение;
  обонятелен мозък. Съчетава структурите, различни по предназначение, външен вид. Сред тях централният отдел на обонятелния анализатор;
  Таламусът е подобен на сиво-кафяво яйце. Структурна единица - ядрото, което се класифицира по функционални и композиционни характеристики.
  Епиталамусът се състои от няколко единици, най-известният от които е епифизата, сиво-червеникав цвят.
  Subtalamus е малка част от ядрата на сивото вещество, свързани с бялото.
  Хипоталамусът се състои от ядра. Те са около 30. Повечето са парни стаи. Класифициран по местоположение.
  Заден лоб на хипофизната жлеза. Хипофизната жлеза - образуването на закръглена форма, местоположението - ямата на хипофизата на турското седло.
  Комбинира полукълбове, корпус мозоли и стриатум. Най-големият по обем отдел.
  Полусферите са покрити със сива материя с дебелина 1-5 мм. Масата на полукълба е около 4/5 от масата на мозъка. Извивките и вдлъбнатините значително увеличават площта на кората, съдържаща милиарди неврони и нервни влакна, подредени в определен ред. Под сивото вещество е бяло - процесите на нервните клетки. Около 90% от кората има типична шестслойна структура, където невроните са свързани чрез синапси един с друг.
  От гледна точка на филогенезата, кортексът на полукълба е разделен на 4 типа: древен, стар, междинен, нов. Основната част от човешкия кортекс е неокортекса.
  Корпусът се оформя като широка лента. Състои се от 200-250 милиона нервни влакна. Най-големият дизайн, свързващ полукълбите.
  Мисия - организацията на умствената дейност.
  Участва в координирането на работата на органите, регулира движението на тялото, поддържа температура, метаболизъм и емоционален фон.
  Таламуса. Основната задача е да сортирате информацията. Той работи като реле - обработва и изпраща данни до мозъка от рецептори и пътища. Таламусът влияе на нивото на съзнание, внимание, сън, будност. Подкрепя функционирането на речта.
  Epithalamus. Взаимодействие с други структури се осъществява чрез мелатонин - хормон, произвеждан от епифизата през нощта (затова не се препоръчва да спи в светлината). Получава серотонин - "хормон на щастието". Мелатонинът е участник в регулирането на циркадни ритми, като естествено хапче за сън, засяга паметта и когнитивните процеси. Той засяга локализацията на кожните пигменти (да не се бърка с меланина), пубертетът, инхибира растежа на редица клетки, включително раковите клетки. Чрез връзки с базалните ядра, епиталамус участва в оптимизирането на двигателната активност, чрез връзки с лимбичната система, в регулирането на емоциите.
  Subthalamus. Контролира мускулните отговори на организма.
  Хипоталамуса. Образува функционален комплекс с хипофизната жлеза, управлява работата му. Комплексът контролира ендокринната система. Нейните хормони спомагат за справяне с дистрес, поддържат хомеостазата.
  В хипоталамуса са центрове на жажда и глад. Отделът координира емоциите, човешкото поведение, съня, будността, терморегулацията. Тук се установява, че ендорфините, които са сходни по действие с опиатите, помагат на болката.
  Те действат заедно с подкорковите структури и мозъчния ствол. Основна цел:
  Организацията на взаимодействието на организма с околната среда чрез нейното поведение.
  Консолидация на тялото.
  Корпусният калмоз е забелязан след операции за дисекция при лечение на епилепсия. Операции, спасени от припадъци, при промяна на самоличността на човека. Установено е, че полукълбите са адаптирани да работят самостоятелно. Координацията на дейностите обаче изисква обмен на информация между тях. Корпусът каллозим е основният предавател на информация.
  Раирано тяло
  Намалява мускулния тонус.
  Допринася за координацията на функционирането на вътрешните органи и поведението.
  Участва в формирането на условни рефлекси.
  Обонятелният мозък обединява центровете, контролиращи обонянието.
  Ръководител на психичните процеси. Управлява сензорните и двигателните функции. Състои се от 4 слоя.
  Древният слой е отговорен за елементарните реакции (например агресия), характерни за човека и животните.
  Старият слой е въвлечен в формирането на привързаност, поставя основите на алтруизма. Благодарение на слоя се забавляваме или гневим.
  Междинният слой е формация от преходен тип, тъй като модификацията на старите образувания в нови се извършва постепенно. Осигурява активност на нова и стара кора.
  Новата кора концентрира информация от подкорковите структури и ствола. Благодарение на нея живите същества мислят, говорят, помнят, създават.
  5 церебрални дялове
  Задна част - централната част на зрителния анализатор. Осигурява разпознаване на визуални образи.
  контролира движенията;
  ориентира се във времето и пространството;
  осигурява възприемане на информация от кожните рецептори.
  Поради темпоралния лоб живите същества възприемат различни звуци.
  Челният лоб регулира произволни процеси, движения, двигателна реч, абстрактно мислене, писане, самокритика и координира работата на други области на кората.
  Лобът на островчетата е отговорен за формирането на съзнанието, за формирането на емоционален отговор и подкрепа за хомеостазата.
  Взаимодействие с други структури
  Мозъкът узрява неравномерно по време на онтогенезата. При раждането се формират безусловни рефлекси. С развитието на индивидите се развиват условни рефлекси.
  Мозъкът е анатомично и функционално взаимосвързан. Стволът заедно с кората участват в подготовката и изпълнението на различни форми на поведение.
  Взаимодействието на таламуса, лимбичната система, хипокампа помага да се възпроизведе образът на събитията: звуци, миризми, място, време, пространствено местоположение, емоционален цвят. Връзката на таламуса с областите на темпоралния лоб на кората допринася за разпознаването на познати места, обекти.
  Таламусът, хипоталамусът, кортексът имат взаимни връзки с мозъка. Така, продълговатият мозък допринася за оценката на рецепторната активност и нормализирането на активността на опорно-двигателния апарат.
  Взаимодействието на ретикуларната формация на ствола и кората причинява възбуждане или инхибиране на последното. Сътрудничеството на ретикуларната формация на продълговатия мозък и хипоталамуса осигурява функционирането на вазомоторния център.
  След като разгледахме структурата и целта, ние сме една стъпка по-близо до разбирането на живото същество.
  Къде е преден мозък и какви функции?
  Човешкият мозък е изключително сложна система. Благодарение на това тяло хората са достигнали нивото на развитие, което се наблюдава сега. Какъв е той?
  Еволюционно развитие
  Съвременните училищни курсове по биология обхващат теми от прости до сложни. Първо говорим за клетки, протозои, бактерии, растения, гъби. По-късно има преход към животни и човек. До известна степен това отразява предполагаемия ход на еволюцията. Като се има предвид структурата, например, червеите, е лесно да се забележи, че тя е много по-проста от тази на човек или на по-висши животни. Но тези организми имат нещо важно - нервен възел, който изпълнява функциите на мозъка.
  Нервната система обикновено е изключително сложна. Той включва не само мозъка и гръбначния мозък, но и многобройни процеси, състоящи се от специални клетки, както и от всички сетива. Чрез тази система човешкият живот е възможен, тъй като съществува. И, разбира се, основният орган в него е все още мозъкът, който дори сам по себе си има доста сложна структура.
  Традиционно, има пет основни части на мозъка: моста, малкия мозък, мозъка, средния мозък и мозъчните полукълба. Но има и друг метод на разделяне. Тя включва понятията за стъблото, задната, средната и предната част на мозъка. Последният е от най-голям интерес, тъй като той е последният, който се развива - при по-ниските гръбначни животни, това разделение на полукълба не се наблюдава.
  Съставът на мозъка е доста прост. Повече от половината от неговото вещество се състои от вода. Останалите са липиди, минерали и протеини. Още по-странно е колко малък е химичният състав на такъв сложен орган като мозъка.
  предна част на мозъка
  Ако помолите някого да извлече съдържанието на човешкия череп, най-вероятно ще бъдат схематично изобразени полукълбите. Това наистина е една от най-видимите и големи части. Но предният мозък също побира продълговатия мозък. Като цяло, тяхната структура е доста сложна. И ако вземете предвид по-детайлното разделение, тогава можете напълно да извикате всички подразделения на предния мозък:
  Разбира се, има още по-детайлно разделение, но като правило е интересно само за специалисти. Но за тези, които просто се занимават с разширяване на хоризонтите си, ще бъде много по-забавно да разберете какво правят всички тези отдели. И така, какви са функциите на предния мозък? И защо има разлика между дясното и лявото мислене?
  Предният мозък включва най-скоро разработените части. А това означава, че благодарение на тях човек притежава качествата, които притежава. И ако диенцефалонът се занимава главно с регулирането на обмяната на веществата, примитивните рефлекси и нужди, както и с простата двигателна активност, тогава полукълбото е точното място, където възникват съзнателни мисли, където се осъществява учене и запаметяване на информация, и също така се създава нещо ново.
  Хемисферите също са условно разделени на няколко части-зони: париетални, фронтални, задни и светлинни. Тук са и клетките, които участват в анализа на информацията, идваща отвън: зрителни, слухови, обонятелни, вкусови и тактилни центрове.
  Най-интересното е, че от функционална гледна точка лявото и дясното полукълбо са различни. Разбира се, има случаи, когато една част от мозъка е повредена, друг е поел задачите си, т.е. има определена взаимозаменяемост, но в обичайния случай ситуацията може да бъде такава: лявото полукълбо анализира интонацията на речта на друго лице и правилното тълкуване на смисъла на казаното. Ето защо левичарите и десниците, които имат по-развити части, мислят малко по-различно.
  Също така функциите на предния мозък включват памет, различни реакции към външни стимули, планиране и конструиране на бъдещи сценарии и ситуации. Тук е и речев център. Цялата висша нервна дейност се осъществява тук: творчество, мисли, идеи.
  Интересно е също, че предният мозък се развива активно не само в пренаталния период, но и през първите няколко години от живота си. Всяко ново умение и умение, научна дума, всяка важна информация - всичко това образува нови невронни връзки. И този вид карта е уникална за всеки човек.
  § 46. Функции на предния мозък
  1. Къде се разпознават възприеманите образи?
  2. Левият и десният полукълбо изпълняват ли една и съща функция?
  Предният мозък се състои от две части: междинния мозък и мозъчните полукълба. Това е най-голямото разделение на мозъка, състоящо се от дясната и лявата половина.
  Диенцефалонът се състои от три части - горната, централната и долната (фиг. 93-97). Централната част на междинен мозък се нарича таламус. Състои се от две двойки образувания, разделени от третия вентрикул на мозъка. Тук преминава цялата информация от сетивата. Ето първата оценка на нейната значимост. Благодарение на таламуса, само важна информация навлиза в мозъчната кора.
  Долната част на диенцефалона се нарича хипоталамус. Регулира метаболизма и енергията. В нейните ядра има центрове на жажда и неговото потушаване, глад и ситост. Хипоталамусът контролира задоволяването на нуждите и поддържа постоянството на вътрешната среда - хомеостаза. С съдбата на диенцефалона и другите части на мозъка се извършват много циклични движения: ходене, бягане, скачане, плуване и т.н., както и поддържане на позата между движенията.
  Мозъчните полукълба се разделят с дълбока предно-долна цепка в лявата и дясната част. В неговата дълбочина има мост от бяла материя, който ги свързва - тялото на калтозома.
  Повърхността на мозъка се формира от кората, състояща се от тиня на сивото вещество. Има концентрирано тяло на невроните. Те са подредени в колони, образувайки няколко слоя.
  Модът на кората е бяла материя, състояща се от маса от нервни влакна, свързващи невроните на кората един с друг и с основните мозъчни области. В дебелината на полукълбите сред бялата материя се намират ядрени острови на сивото вещество, образуващи подкортикални центрове.
  Повърхността на полукълба е сгъната. Изпъкналите части на повърхността образуват намотките, а вдлъбнатините - жлебовете. Те значително увеличават повърхността на мозъчната кора. Най-дълбоките бразди разделят всяко полукълбо на четири лопасти: предна, теменна, тилна и временна (фиг. 95). Те се присъединяват към съответните кости и следователно носят техните имена. Централният жлеб разделя предния дял от париеталния, странично-темпоралния дял от фронталния и теменния.
  В невроните на мозъчната кора се извършва анализ на нервните импулси, идващи от сетивните органи (Фиг. 96). Провежда се в чувствителни зони, които заемат средата и задната част на мозъка. И така, в тилната част концентрирани неврони на зрителната зона, във времевата - слухова. В париеталната зона, зад централната извивка, се намира зоната на кожата и мускулната чувствителност.
  Обонятелните и вкусовите зони са разположени на вътрешната повърхност на темпоралните дялове. Центровете, които регулират активното поведение, се намират в предните части на мозъка, в предните дялове на мозъчната кора.
  Моторната зона се намира пред централната извивка.
  Дясното полукълбо контролира органите на лявата страна на тялото и получава информация от пространството вляво. Лявото полукълбо регулира работата на органите на дясната страна на тялото и възприема информацията от пространството вдясно.
  Основната характеристика на човешкия мозък е, че дясното и лявото полукълбо са функционално различни. В лявото полукълбо, като правило, десниците имат речеви центрове. Тук е направен анализ на ситуацията и свързаните с нея действия по индивидуални параметри, са разработени обобщения, изградени са логически изводи. Дясното полукълбо възприема ситуацията като цяло. Тук възникват така наречените интуитивни решения. В дясното полукълбо има разпознаване на образи и мелодии, запаметяване на лица.
  В мозъчните хемисфери се формират временни връзки между сигнални, обусловени рефлексни стимули и жизнени събития. Благодарение на тези връзки се натрупва индивидуален опит.
  Стара и нова кора на голям мозък. Старата кора вече е в влечуги. При бозайниците външният му вид е свързан с развитието на миризма. Той заобикаля основата на мозъка като колан и включва подкорковите ядра (фиг. 97).
  Тук са концентрирани центрове, свързани със сложни инстинкти, емоции, памет. Старата кора позволява на тялото да прави разлика между благоприятни и неблагоприятни събития и да им отговаря със страх, радост, агресия, безпокойство. Тук информацията за опитни събития се съхранява в паметта. Това позволява при подобни обстоятелства да се предприемат действия, които да доведат до успех. За разлика от новата кора, старата кора не може точно да разпознава обекти, да оценява вероятността за бъдещи събития и да планира отговорите на техния външен вид.
  Новата кора получава информация от вътрешните органи и от сетивата. В челните лобове на многобройните нужди се избира най-важното и се формира целта на дейността, план за постигане на целта въз основа на анализ на ситуацията и на миналия опит.
  Тук с участието на речеви центрове се разработват сценарии за бъдещо поведение. Те се изпълняват от други части на мозъка и гръбначния мозък, свързани с изпълнителните органи.
  Информация за постигнатите резултати идва от обратната връзка към челните лобове на полукълба и в зависимост от получения ефект, активността спира или продължава в модифицирана форма.
  предна част на мозъка; диенцефалон: таламус, хипоталамус; мозъчни полукълба, корпус мозол, кора, жлебове, извивки, мозъчни дялове: чувствителни и двигателни зони; временна (обусловена рефлексна) комуникация; стара и нова кора.
  1. Кои участъци се разграничават в предния мозък?
  2. Какви са функциите на таламуса и хипоталамуса?
  3. Защо е сгъната повърхността на полусферите?
  4. Как се разпространяват сиво и бяло вещество в мозъчните полукълба? Какви функции изпълняват?
  5. Какви са функциите на старата кора?
  6. Как се разпределят функциите между лявото и дясното полукълбо на големия мозък?
  7. Кои връзки в тялото се наричат ​​директни и кои са обратни?
  Обяснете в коя полусфера е имало увреждане на двигателните центрове, ако пациентът е имал парализа на крака или ръката.
  Кошосов Д. В. Маш Р. Д., Беляев И. Н. Биология 8 клас
  Подадени от читатели от сайта
  Онлайн библиотека със студенти и книги, планиране на резюмета на уроци по 8 клас на Биология, книги и учебници по календарния план, Биологично планиране за 8 клас
  Ако имате корекции или предложения за този урок, пишете ни.
  Ако искате да видите други корекции и предложения за уроците, вижте тук - Образователен форум.
  Народна освица
  Какво е общото в структурата на малкия мозък и човешкия мозък? Каква е разликата между човешките и животинските движения?
  Структурата и функцията на междинния мозък. Специална част от мозъка, над която се намира големият мозък, се нарича междинен мозък. Тя има по-сложна структура от мозъчния ствол. Структурните части на диенцефалона са таламуса и хипоталамуса (фиг. 104 а).
  Таламусът (зрителни зъбци) е сдвоен яйцеобразен орган, съединен с мозъчни полукълба с странична повърхност. Той съдържа многобройни ядра от сива материя, заемащи основната маса на диенцефалона и имащи връзки с ядрата на други отдели и мозъчната кора. Основната функция на таламуса е да провежда чувствителни импулси от рецепторите на всички сетивни органи (с изключение на обонятелните) към мозъчната кора. В тази част на диенцефалона сигналите се анализират и сортират: някои от тях се възпрепятстват, други се прескачат, други се усилват. В таламуса са центровете на болковата чувствителност.
  Хипоталамусът (хипоталамус) се намира под таламуса. В дебелината на бялото вещество на хипоталамуса се съдържа значителен брой ядра от сиво вещество, които са най-високите центрове на регулиране на телесната температура, метаболизма, сърдечната дейност, кръвоносните съдове, храносмилателните жлези. Ядрата на хипоталамуса, получаващи информация от рецепторите на кръвоносните и лимфните съдове, определят характера и степента на нарушение на хомеостазата и с помощта на нервните и хуморалните механизми влияят на корекцията на ситуацията. Хипоталамусът участва във формирането на усещания като глад, жажда, страст и адаптивно поведение, подходящи за тяхното удовлетворение.
  Хипоталамусният педикъл е свързан с хипофизната жлеза - ендокринната жлеза. Хипоталамусът регулира активността на хипофизната жлеза, а през него - и другите ендокринни жлези. В допълнение, някои ядра на хипоталамуса са способни самостоятелно да произвеждат биологично активни вещества и да извършват хуморална регулация на телесните функции.
  Структурата на голям мозък. Големият или терминален мозък (ил. 104 а) се състои от две големи полукълба (дясна и лява), свързани с корпус, който се образува от нервни влакна. Чрез corpus collosum комуникационният път между двете полукълба се осъществява по широк път (фиг. 104 б).
  Полукълбите са покрити с кора, състоящо се от сиво вещество. Процесите на неврони (бяла материя), които заедно с нервните влакна, насочени към кората, образуват низходящи и възходящи пътища на основата на полукълба, свързващи кортекса с всички части на нервната система, се отдалечават от нея в мозъка. Под мозъчната кора в бялото вещество на основата на полукълбото се намират групи от нервни клетки - субкортикални ядра (възли) на сивото вещество. Те предават импулси от кората към междинния мозък. Подкорковите ядра участват в координирането на сложната двигателна активност (спомагателни движения при ходене, мимични движения и т.н.), регулиране на тонуса на скелетните мускули и осъществяване на ориентиращи, защитни, хранителни рефлекси, както и въздействие върху формирането на човешкото поведение.
  Микроскопичната структура на мозъчната кора за първи път е описана през 1874 г. от украинския учен Владимир Бец.
  Дебелината на мозъчната кора е 1.3-4.5 mm.
  Смята се, че той се състои от повече от 27 милиарда неврони, разположени в 6 слоя. Площта на кората е 2 000–2 500 cm 2. На него са разположени бразди и извивки. Дълбоките бразди на мозъчната кора (централна, странична и тилна-париетална) разделят всяко полукълбо на четири лоба: предна, теменна, темпорална и тилна (фиг. 106). Всеки лоб има голям брой по-малки жлебове, между които са gyrus.
  Броят на браздите и извивките на хората е почти същият, но релефът, те формират, всеки човек има своя собствена.
  Функции на мозъчната кора. Кортексът е отговорен за възприемането и анализа на цялата информация (визуална, слухова, вкусова, обонятелна и тактилна), която влиза в мозъка, насочвайки сложни движения. Кортексът е център на всички по-висши функции на тялото (съзнателно възприемане на сигнали от външната среда, абстрактно мислене, памет и интелигентност).
  В зависимост от функциите, кората се разделя на специфични функционални области: чувствителни сензори получават импулси от рецепторите и ги анализират; моторни импулси към работните органи (мускули); Асоциативното съчетава активността на двигателните и чувствителните зони и осигурява взаимодействието на всички усещания. В кората на тилната част е чувствителна визуална зона, във времево - слухова зона. Близо до страничната sulcus е вкусовата, а в основата на полукълба - обонятелната зона (ил. 107). Поражението на тези чувствителни зони води до разрушаване на съответните сетивни органи. Зад централната бразда в париеталния лоб е зоната на кожата и мускулно-ставната чувствителност.
  В предната част на централната бразда, в предния дял има моторна (двигателна) зона, осигуряваща движение на мускулите на тялото (фиг. 107). Нервните импулси от тази зона причиняват намаляване на определени мускулни групи и осигуряват ясна моторна реакция.
  Асоциативните зони покриват голяма част от кората (фиг. 107). Те анализират, съхраняват и конвертират информация, получена от чувствителни зони.
  Асоциативните зони спомагат за координирането на доброволните движения. Психичните функции са свързани и с дейностите на тези зони: памет, реч, мислене, съзнание и поведение. Областите, отговорни за речта, са в кората на темпоралната, фронталната и париеталните дялове. Тяхното поражение причинява нарушение на речта.
  Кората функционира като цяло. Това е материалната база на човешката умствена дейност.
  Тема. Проучване на структурата на човешкия мозък (продължение).
  Цел: да се открият структурните особености на предната част на мозъка.
  Оборудване и материали: сгъваеми модели и манекени на човешкия мозък, ламелни препарати на човешкия мозък.
  1. Разделете модела на човешкия мозък на две части. Намерете дясното и лявото полукълбо, корпусът, който ги свързва, и диацефалона.
  2. Обмислете мозъчните полукълба, жлебовете и извивката на полусферичната кора. Определете местоположението на големите бразди - централна, странична, тилна-теменна.
  3. Намерете дяловете на големия мозък (фронтален, париетален, темпорален, тилен), в който е разделен от дълбоки бразди. Как присъствието на бразди и вихри засяга зоната на мозъчната кора?
  4. Определете функционалните чувствителни зони на кората - зрителна, слухова, обонятелна, кожна и мускулно-ставната чувствителност.
  5. На ламеларни препарати, изследвайте местоположението на сивото и бялото вещество в някои части на мозъчните полукълба на терминалния мозък. Какво го е причинило?
  Направете извод: каква е връзката на структурата на мозъчните полукълба с изпълняваните от тях функции?
  Ролята на мозъчната кора при регулирането на доброволните движения на човека. Всички човешки движения са разделени на рефлексни и произволни. Вече знаете, че рефлексните моторни реакции се появяват в отговор на дразненето и се случват с участието на гръбначния мозък и мозъчния ствол. Произволни движения се извършват съзнателно, целенасочено; те се извършват с участието на различни части на централната нервна система и задължително на мозъчната кора (фиг. 108).
  Моторната зона на кората може да бъде възбудена от импулси, идващи от нея от органите чрез чувствителни пътища през гръбначния мозък, мозъчния ствол, малкия мозък и таламуса. Възбуждането в моторната област може да възникне и под влиянието на съзнателна мисъл или намерение. Импулсите се предават на моторни неврони (мотоневрони) от тази зона на мозъчната кора, аксоните на които са свързани надолу и се комбинират с моторните неврони на ядрата на черепните или гръбначните нерви. Нервите изпращат сигнали до мускулни групи, чиито контракции причиняват или координират сложни и прецизни доброволни движения. Дългите движения постоянно се коригират от нервните импулси от малкия мозък.
  Размерът на възбудената област на двигателната област не зависи от мускулната маса, а от сложността и точността на движенията. Особено голяма площ на мястото, водещи движенията на ръката, езика, лицевите мускули. Рани или други увреждания на кората на двигателната зона водят до парализа (загуба на способност за движение) на мускулите на тялото.
  Междинен мозък: таламус, хипоталамус. Голям (терминален) мозък. Полусфери и дялове на големия мозък. Мозъчната кора и нейните зони: чувствителна, двигателна, асоциативна. Произволно движение
  Корковите центрове на мускулите, торса и шията се намират в двигателната област в следната последователност: в долната част има зони, отговорни за движенията на главата и торса, а в горната част на долните крайници.
  Невроните на всички шест слоя на мозъчната кора, разположени една над друга, имат тясна връзка и функционират като цяло. Всеки слой на кората се състои от неврони от определен тип. Единствено външният (на фигурата горен) се формира от къси процеси на нервните клетки. Основната част от информацията навлиза в кората на звездните и пирамидалните клетки на 3-ти и 4-ти слой. Невроните на кората взаимодействат по такъв начин, че предаването на информация в хоризонтална посока е неефективно. Това се дължи на големия брой къси аксони. Изследвайки анатомичните връзки между невроните и тяхното взаимодействие, изследователите предполагат, че кората в вертикалната посока е разделена на определени колони (колони), които са определени функционални единици.
  Около горната част на мозъчния ствол е лимбичната система (от латинския. Limbus) - граница), оформяща нейния ръб или крайник. Тя включва структури, които са най-старите части на мозъчната кора по произход. Следователно, лимбичната система се нарича и примитивен, или емоционален мозък. Лимбичната система определя подсъзнателното (инстинктивно) поведение, по-специално получаването на храна, защитата, ориентацията, репродукцията. Участва в регулирането на умствената дейност, формирането на мотиви, емоции, памет; определя влиянието на настроението, както и вътрешните промени в организма върху човешкото поведение. Възприемането на миризмата, светлината, формирането на паметта също се влияе от лимбичната система.
  1. Какви са частите на точния мозък? Какви са техните функции?
  2. Опишете структурата на мозъчната кора на човека. 3. Назовете основните части и функционалните области на мозъчната кора. 4. Обяснете ролята на браздите и навивките на мозъчната кора. 5. Разширете ролята на мозъчната кора при осигуряване на доброволни движения.
  6. Известно е, че само около 4% от мозъчните клетки работят, а останалите са в резерв. Всеки час умират повече от хиляда неврони. Какво мислите, защо? Възможно ли е да се спре този процес? 7. Обяснете израза на Michel de Montaigne: "Мозъкът, добре организиран, струва повече от мозъка, добре зареден."
  8. Докажете, че мозъкът регулира функционирането на центровете на гръбначния мозък. По време на преживяването е необходимо да се наведе напред, без да се огъват краката в коленете. Какво гледате? Възпроизведете и оправдайте веригата от действия за поддържане на баланса на тялото в мозъка.
  Преден мозък: Анатомични особености и физиология
  1. Диенцефалон (диенцефалон) 2. Теленцефалон (терминален мозък) 3. Кортекс 4. Церебрални дялове
  Човешкият мозък е уникална сложна система. Поради това тялото може не само да координира работата на всички органи и да ги накара да работят като цяло. Дейността на високоорганизираните мозъчни структури позволява на човек да бъде социално същество, способно да се учи и да учи, да проявява многостепенни емоции, да има собствена преценка за това какво се случва наоколо. В по-голяма степен това се определя от значителното развитие на кората на големите полукълба и редица субкортикални структури, които съставляват концепцията за предния мозък (или просенцефалон).
  Предният мозък е най-ростралната церебрална област и включва в своята структура две полукълба със сивото вещество на кората, подкорковите структури и нервните влакна-проводници.
  Функциите на предния мозък включват по-висока умствена активност, сложни рефлекторни действия, способност за учене, особеностите на емоционалните реакции на човека и неговата социализация. Освен това, мозъчните структури на предните деления могат да предопределят какви характеристики на характера и темперамента да притежават индивидите.
  В процеса на онтогенеза предният мозък се формира на етапа на три мозъчни мехурчета на 3-4 седмица от ембрионалното развитие. Това се случва чрез отделянето му от средния мозък (мезенцефалон).
  Най-близко до гръбначния мозък е мозъчният пикочен мехур, който води до задния мозък (ромбенцефалон). Последният, от своя страна, се диференцира в две части - меланцефалон (от който се образуват мостът и малкия мозък) и миелцефалон (който образува продълговатия мозък). В някои източници, мезенцефалонът е погрешно наречен преден мозък, като се има предвид, че анатомията на тази формация предопределя нейното разположение преди продълговатия мозък. Той ще бъде по-точен за лечение на мецефалона като предния заден мозък.
  Към края на 4-та седмица от бременността просенцефалонът се формира от предния мозъчен мехур, междинния (диенцефалон) и крайния мозък (теленцефалон), както и кухината на третия вентрикул.
  Диенцефалон (диенцефалон)
  Междинният мозък включва таламичния (визуален) мозък, хипоталамуса и третия вентрикул. Всички тези образувания са разположени под corpus callosum.
  Самият таламичен мозък се състои директно от таламуса, метаталама и епиталамуса. Всяка от тези формации има екстензивни аферентни и еферентни връзки и също така затваря собствените си рефлекси между структурите на диенцефалния регион.
  Диенцефалонът регулира разпределението на сигналите към него в други мозъчни области. Такава работа е включена в основните функции на предния мозък. На ниво таламични структури, комплексните рефлекси се затварят с участието на няколко системи (например, извършват се неволни стриопалидарни двигателни действия или ширина на рефлексна зеница в отговор на външни стимули)
  Таламусът играе ролята на последна инстанция за прехвърлянето на възходящите импулси към кората.
  Основните функции на диенцефалните структури включват:
  екстрапирамидна, обща и специална чувствителност;
  прилагане на екстрапирамидни и пирамидални двигателни действия;
  вегетативна регулация;
  емоционални оцветяващи усещания.
  Въпроси, свързани с диенцефалния регион и занимаващи се с анатомия, физиология и редица клинични дисциплини. Въпреки това, механизмите на работа на диенцефалон все още не са напълно разкрити.
  Telencephalon (краен мозък)
  Анатомията на терминалния мозък я счита за най-предната церебрална област. По друг начин тя се нарича и голям мозък. Неговата структура включва:
  две полукълба, покрити с кора;
  амигдала и стриатум;
  обонятелен мозък.
  Всяко полукълбо е разделено един от друг чрез надлъжен прорез, а корпусът на калциновата жлеза, предната и задната комиссури и срастванията на свода, ги свързват. На ниво теленцефалон многостепенните рефлекси, включително централните вегетативни дъги, са затворени.
  Кората на големите полукълба се е развила още в по-късните етапи на еволюцията на животинския свят. Именно тази играе изключително важна роля в развитието на висшите психични функции, въпреки че такива дейности могат да се извършват само с координирана работа на целия мозък като цяло.
  Кората представлява повече от 45% от общото полукълбо. Повърхността му може да надвишава 1500 квадратни сантиметра.
  Въпреки това, кортикалният слой не е еднороден. Като се има предвид структурата на кората, трябва да се вземе предвид нейната еволюция. Този фактор разделя кората на:
  палекоортекс (или древна кора);
  археокортика (стара кора);
  Paleocortex има еднослойна структура. В този случай, нервните клетки все още не са напълно отделени от субкортикалните структури. Древният кортикален слой е отговорен за примитивни емоционални реакции, които са характерни не само за хората, но се срещат при животни на по-ниска степен на еволюция, започвайки с влечуги. Проявите на работата на древната кора включват:
  ритуално поведение;
  проявление на агресия;
  защита на собствената си територия;
  подчиняването на социалната йерархия;
  безпристрастни и покорни действия.
  Археокортексът се състои и от един слой неврони, но вече е напълно отделен от подкорковите структури. Разположен е по долния край на неокортекса. Вече е наличен при птици и бозайници.
  Старата кора изпълнява следните функции:
  осигурява емоционални реакции: обич, забавление, страх, гняв, други;
  концентрира вниманието;
  стимулира развитието и собствената дейност;
  определя алтруистично поведение.
  Лимбичната система, която е субстрат на емоциите, отчасти на вниманието и паметта, както и регулатор на циркадните ритми и вегетативните реакции, се представя най-вече от палеокортекс. Това е важно при определяне на единството на тези процеси. Например, често субективно оцветените преживявания на индивида (емоции) са придружени от вегетативни прояви (разкъсване, обезцветяване на кожата, повишен пулс и др.).
  Neocortex или нова кора се състои от 6 слоя. Той представлява повече от 95% от цялата повърхност на кората. Тук идват импулсите от субкортикалните образувания и ствола. Именно на това ниво се затварят сложни условни рефлекси и се изпълняват висшите психични функции на предния мозък.
  Сгънатата структура на тъканта на неокортекса с наличието на канали и винтове се обяснява с увеличаване на обема на кортикалната тъкан в условията на оставащия общ размер на мозъка и черепа.
  Церебрални дялове
  Анатомията и физиологията на кората ви позволяват да я разделяте на определени участъци. Всеки от тях има свои функционални характеристики. Познаването на такива типични характеристики помага да се разбере кои нарушения трябва да се очакват при наличие на патологичен фокус на една или друга локализация.
  В новата кора се разграничават следните акции:
  Тилната част е кортикално представяне на зрителния анализатор, осигурява символични визуални образи и визуален гнозис.
  Отговаря за силно диференцирани, съзнателни и ясни действия;
  осигурява чувствителност на кожата;
  дава обемна представа за структурата на вашето собствено тяло;
  ориентира човек в пространството и времето;
  ви позволява да разпознавате обекти чрез докосване;
  е център на практиката.
  В допълнение, в париеталния дял е центърът на аналитично-синтетичната трансформация на информацията, включително речта, и обработката на сензорните стимули, която ви позволява да контролирате и контролирате движенията.
  Темпоралният лоб е отговорен за възприемането и диференциацията на звуците (включително речта) и е кортикален представител на слуховия анализатор.
  Преден мозък е най-прогресивната мозъчна част в еволюционния режим. Именно тази част от мозъка с максималното си развитие предопределя особеностите на човека - говор, емоции, способност за учене и планиране и социално поведение. Физиологията на крайния мозък със затваряне на сложни многостепенни условни рефлекси, формирането на интегрирани системи по много начини определя развитието и развитието на човека като човек.
  Централната нервна система е част от тялото, отговорна за нашето възприятие за външния свят и за себе си. Той регулира работата на цялото тяло и всъщност е физически субстрат на това, което ние наричаме "аз". Основният орган на тази система е мозъкът. Нека да разгледаме как се подреждат мозъчните участъци.
  Функции и структура на човешкия мозък
  Този орган се състои главно от клетки, наречени неврони. Тези нервни клетки произвеждат електрически импулси, които правят работата на нервната система.
  Работата на невроните се осигурява от клетки, наречени невроглии - те съставляват почти половината от общия брой клетки на ЦНС.
  Невроните от своя страна се състоят от тяло и процеси от два вида: аксони (предаващ импулс) и дендрити (получаващ импулс). Телата на нервните клетки образуват тъканна маса, която се нарича сива материя, а аксоните им са вплетени в нервните влакна и са бяла материя.
  Solid. Това е тънък филм, едната страна е съседна на костната тъкан на черепа, а другата директно към кората.
  Мека. Състои се от хлабав плат и плътно обгръща повърхността на полукълбите, навлизайки във всички пукнатини и канали. Неговата функция е кръвоснабдяването на органа.
  Паяжина. Разположена между първата и втората черупки и извършва обмен на гръбначно-мозъчна течност (гръбначно-мозъчна течност). Liquor е естествен амортисьор, който предпазва мозъка от увреждане по време на движение.
  След това ще разгледаме по-отблизо как работи човешкият мозък. Морфо-функционалните характеристики на мозъка също са разделени на три части. Долната част се нарича диамант. Където започва ромбоидната част, гръбначният мозък завършва - преминава в медулата и задната част (понсите и малкия мозък).
  Това е последвано от средния мозък, който обединява долните части с главния нервен център - предната част. Последното включва терминални (мозъчни полукълба) и диацефалон. Ключовите функции на мозъчните полукълба са организирането на по-висока и по-ниска нервна дейност.
  Тази част има най-голям обем (80%) в сравнение с останалите. Тя се състои от две големи полукълба, които ги свързват с корпус мозола, както и обонятелния център.
  Церебралните полукълба, ляво и дясно, са отговорни за формирането на всички мисловни процеси. Тук има най-голяма концентрация на неврони и се наблюдават най-сложните връзки между тях. В дълбочината на надлъжния жлеб, който разделя полукълбото, се наблюдава плътна концентрация на бяла материя - корпус callosum. Състои се от сложни сплетения на нервни влакна, преплитащи различни части на нервната система.
  Вътре в бялата материя има групи от неврони, които се наричат ​​базални ганглии. Близостта до "транспортната връзка" на мозъка позволява на тези образувания да регулират мускулния тонус и да извършват мигновени реакции на рефлексния двигател. В допълнение, базалните ганглии са отговорни за образуването и функционирането на сложни автоматични действия, частично повтарящи функциите на малкия мозък.
  Този малък повърхностен слой от сиво вещество (до 4,5 mm) е най-младата формация в централната нервна система. Това е мозъчната кора, отговорна за работата на висшата нервна дейност на човека.
  Проучванията са позволили да се определи кои зони на кората се формират по време на еволюционното развитие сравнително наскоро и които все още присъстват в нашите праисторически предци:
  неокортексът е нова външна част на кората, която е основната му част;
  archicortex - по-стара организация, отговорна за инстинктивно поведение и човешки емоции;
  Paleocortex е най-древната област, занимаваща се с контрола на вегетативните функции. В допълнение, тя помага да се поддържа вътрешния физиологичен баланс на организма.
  Най-големите дялове на големите полукълби, отговорни за сложните двигателни функции. Доброволните движения са планирани в челните лобове на мозъка, а също така се намират и речеви центрове. В тази част на кората се извършва волевият контрол на поведението. В случай на увреждане на челните лобове, човек губи власт над действията си, се държи антисоциално и просто неадекватно.
  Тесно свързани с визуалната функция, те отговарят за обработката и възприемането на оптичната информация. Това означава, че те трансформират целия набор от тези светлинни сигнали, които влизат в ретината в значими визуални образи.
  Те извършват пространствен анализ и процеси на повечето усещания (допир, болка, "мускулно усещане"). Освен това тя допринася за анализа и интегрирането на различна информация в структурирани фрагменти - способността да се усеща собственото тяло и неговите страни, способността да се четат, четат и пишат.
  В този раздел се извършва анализ и обработка на аудиоинформация, която осигурява функцията на слуха и възприемането на звуците. Времевите дялове са включени в разпознаването на лицата на различни хора, както и в изражението на лицето и емоциите. Тук информацията е структурирана за постоянно съхранение и по този начин се реализира дългосрочна памет.
  В допълнение, темпоралните дялове съдържат речеви центрове, увреждане, което води до невъзможност за възприемане на устната реч.
  Дял на островчетата
  Той се счита за отговорен за формирането на съзнанието в човека. В моменти на съпричастност, съпричастност, слушане на музика и звуци от смях и плач има активна работа на островния лоб. Той също така третира усещанията на отвращение към мръсотията и неприятните миризми, включително въображаеми стимули.
  Междинният мозък служи като филтър за невронни сигнали - взема цялата входяща информация и решава къде трябва да отиде. Състои се от долната и задната част (таламус и епиталамус). Ендокринната функция също се реализира в този раздел, т.е. хормонален метаболизъм.
  Долната част се състои от хипоталамуса. Този малък плътен сноп от неврони оказва огромно въздействие върху цялото тяло. В допълнение към регулирането на телесната температура, хипоталамусът контролира циклите на сън и будност. Той също така освобождава хормони, които са отговорни за глада и жаждата. Като център на удоволствие, хипоталамусът регулира сексуалното поведение.
  Той е също така пряко свързан с хипофизната жлеза и превръща нервната активност в ендокринна активност. Функциите на хипофизната жлеза на свой ред се състоят в регулирането на работата на всички жлези на тялото. Електрическите сигнали преминават от хипоталамуса към хипофизната жлеза на мозъка, "нареждайки" производството на които хормоните трябва да се започнат и кои трябва да бъдат спрени.
  Диенцефалонът включва също:
  Таламусът - тази част изпълнява функциите на "филтър". Тук сигналите от визуалните, слуховите, вкусовите и тактилните рецептори се обработват и разпределят в съответните отдели.
  Епиталамус - произвежда хормона мелатонин, който регулира цикъла на будност, участва в процеса на пубертета и контролира емоциите.
  Той основно регулира слуховата и визуалната рефлексна дейност (свиване на зеницата при ярка светлина, обръщане на главата към източник на силен звук и др.). След обработка в таламуса информацията отива в средния мозък.
  Тук тя се обработва и започва процеса на възприемане, формирането на смислен звук и оптичен образ. В този раздел движението на очите е синхронизирано и бинокулярното зрение е гарантирано.
  Средният мозък включва краката и квадрохромията (две слухови и две визуални могили). Вътре е кухината на средния мозък, обединяваща вентрикулите.
  Това е древна форма на нервната система. Функциите на продълговатия мозък са за осигуряване на дишане и сърдечен ритъм. Ако повредите тази област, тогава човек умира - кислородът спира да се влива в кръвта, която сърцето вече не помпи. В невроните на този отдел започват такива защитни рефлекси като кихане, мигане, кашлица и повръщане.
  Структурата на продълговатия медула прилича на продълговата луковица. Вътре съдържа ядрото на сивото вещество: ретикуларната формация, ядрото на няколко черепни нерва, както и нервните възли. Пирамидата на medulla oblongata, състояща се от пирамидални нервни клетки, изпълнява проводяща функция, съчетаваща мозъчната кора и дорзалната област.
  Най-важните центрове на продълговатия мозък са:
  регулиране на редица функции на храносмилателната система
  Задният мозък: мост и малкия мозък
  Структурата на задния мозък включва пон и малкия мозък. Функцията на моста е много подобна на името й, тъй като се състои главно от нервни влакна. Мозъчният мост е по същество "магистрала", чрез която сигналите от тялото към мозъка минават и импулси, пътуващи от нервния център към тялото. По възходящите начини мостът на мозъка преминава в средния мозък.
  Малък мозък има много по-широк спектър от възможности. Функциите на малкия мозък са координацията на движенията на тялото и поддържането на равновесие. Освен това, малкият мозък не само регулира сложните движения, но и допринася за адаптацията на мускулно-скелетната система при различни заболявания.
  Например, експерименти с използването на инвертоскоп (специални очила, които превръщат образа на заобикалящия свят) показват, че именно функциите на малкия мозък са отговорни не само за това, че човек започва да се ориентира в пространството, но и вижда света правилно.
  Анатомично, малкият мозък повтаря структурата на големите полукълба. Отвън е покрит със слой от сиво вещество, под което е сбирка от бяло.
  Лимбичната система (от латинската дума limbus - edge) се нарича набор от формации, обграждащи горната част на ствола. Системата включва обонятелни центрове, хипоталамус, хипокамп и ретикуларна формация.
  Основните функции на лимбичната система са адаптирането на организма към промените и регулирането на емоциите. Тази формация допринася за създаването на трайни спомени чрез асоциации между паметта и сетивните преживявания. Тясната връзка между обонятелния тракт и емоционалните центрове води до факта, че миризмите ни създават такива силни и ясни спомени.
  Ако изброите основните функции на лимбичната система, той отговаря за следните процеси:
  Памет: краткосрочна и дългосрочна
  Ефективността на отделите и органите
  Емоции и мотивационен компонент
  Интелектуална дейност
  Ендокринна и вегетативна
  Частично участва във формирането на храна и сексуален инстинкт
  Защо съдовете в очите са червени? Причините за тяхното разширяване: от умора до сериозни заболявания
  Какво е замъгляване на съзнанието? Какви са неговите причини и лечение?
  Минимална мозъчна дисфункция (MMD) при деца
  Noben: инструкции за употреба, указания, ревюта и аналози
  Начини за лечение на болестта на Алцхаймер
  Шум в ушите: причини, видове, лечение
  Триплексни функции за сканиране
  Постоянно високо налягане: причини и последствия
  Припадък при висока температура 38 и хрема
  Как бързо да научите голям стих?
  Възможно ли е да направите масаж с мозъчна киста?
  Травматична мозъчна травма: използване на съвременни ноотропни лекарства в острия период и при лечение на посттравматична енцефалопатия
  Кистата е доброкачествена неоплазма в тъканите, съдържаща в нея течност и желеобразна маса. Тя може да се появи във всяка тъкан и тяло и вътрешни органи поради възпаление, нараняване и други причини.