text: Съдът решава делото с приоритет – само година и половина след подаване на жалбата. Идентичността на жертвата и заподозрените извършители на посегателството не са оповестени от Съда.
  През 2013 г. жалбоподателката е изнасилена в покрайнините на София. Веднага след инцидента тя съобщава за престъплението в полицията и започва разследване. Резултатите от назначения медицински преглед потвърждават наличието на насилствено вагинално проникване. На следващата сутрин пострадалата е официално разпитана и дава описание на предполагаемия си нападател. Така полицията идентифицира като потенциален заподозрян мъж, който живее близо до мястото на инцидента. Жалбоподателката разпознава заподозрения като извършител на изнасилването. Той обаче отрича да е нападателят.
  Пет месеца по-късно резултатите от ДНК тестовете насочват разследващите органи към втори потенциален заподозрян – строителен работник, който също живее в близост до мястото на изнасилването. Той е разпитан, но също отрича да е имал сексуален контакт с жалбоподателката.
  Прокуратурата решава да спре разследването през 2016 г. и отново през 2018 г. Мотивът е, че въпреки че твърденията на жалбоподателката за изнасилване са достоверни, не може да се идентифицира нападателят или да се установи с необходимата степен на сигурност, че е извършено престъпление.
  Прокуратурата поставя под съмнение разпознаването на първия заподозрян, тъй като жалбоподателката има проблеми със зрението. Обвинението установява още, че мъжът има алиби, потвърдено от няколко негови близки. Според прокуратурата ДНК материалът не е достатъчно доказателство за повдигане на обвинение и на втория заподозрян, тъй като жената не го посочва като свой нападател.