text: Начало › Медицинска енциклопедия › Заболявания › Болести на храносмилателната система › Хернии › Диафрагмална херния
  Диафрагмална херния е дефект в диафрагмата, който позволява на коремните органи да преминат в гръдната кухина.
  Преминаването на част от стомаха от коремната в гръдната кухина през хранопроводния отвор на диафрагмата се нарича хиатусна херния. Хиатусната херния е най-честата от диафрагмалните хернии и се среща по-често в напреднала възраст (50-80 г.) и значително по-рядко при деца. Обикновено боледуват лица с наднормено тегло. Двата пола се засягат еднакво.
  Плъзгаща хиатусна херния - тип I - тя е най-често срещаната - при нея хранопровода, е с непроменено анатомично място, а дъното на стомаха се разполага успоредно на него.
  Параезофагеална (търкаляща се) - тип II - при нея над диафрагмата в гръдната кухина преминава хранопроводът заедно с дъното на стомаха и съчленението между тях.
  - Повишаване на вътрекоремното налягане, което се получава при запек, бременност, затлъстяване и др.;
  - Надлъжни съкращения на хранопровода породени от вагусови рефлекси, които възникват при язвена болест, холецистит и др.
  Основният симптом е болка с различна интензивност. Болката е зад гръдната кост и се засилва при физически усилия и в легнало положение. Втори по честота симптом е паренето, възникващо поради въздействието на стомашния сок върху хранопроводната лигавица. То се провокира се от нарушаване на диетата и заемане на хоризонтално положение. Други симптоми, които се наблюдават са оригване, дисфагия (затруднено гълтане). Нерядко се среща кръвотечение и анемия. Някои болни могат да повръщат аленочервени или кафеникави материи. При параезофагеалните хернии клиничната картина зависи от различните варианти на навлизане на коремни органи, степента на тяхното притискане и притискането на околните органи.
  Чести усложнения на диафрагмалната херния са рефлукс - езофагит, пептична язва на хранопровода, която може да се усложни с остро кръвотечение и перфорация, стриктури (стеснения) на хранопровода.
  Най-тежките усложнения са инкарцерацията (заклещване) и волвулусът (завъртане), които могат да доведат до некроза и гангрена на хернираните органи. Според някои автори хиатусната херния е предраково заболяване.
  По-голяма част от болните подлежат на консервативно лечение. Параезофагеалните хернии трябва да се оперират поради опасност от инкарцерация. Показания за операция при плъзгащите се хернии са най-често настъпилите усложнения - стенозиращ рефлукс - езофагит и кръвотечение, безуспешно проведено консервативно лечение, стриктура и ракова дегенерация. Най-често прилаганият оперативен метод е фундопликация по Nissen. Операцията се състои в обвиване на дисталната част на хранопровода по протежение на около 4-5 см с фундусната част (дъното) на стомаха.
  Най-често и значително по-лесно се налага използване на форцепс в случаите, когато главата на плода е на изхода на таза и suttura sagitalis е в правия диаметър на изхода на таза.
  Налагане на среден форцепс с ротация се прилага в случаите, когато главата на плода се намира под интерспиналната линия и suttura sagitalis е в един от косите диаметри, т.е ротацията на главата на плода не е завършена.
  Съществуват определени показания за налагане на среден форцепс с ротация, които могат да бъдат както от страна на майката, така и от страна на плода.
  Когато ротацията на главата не е завършила и suttura sagitalis се намира в I-ви кос диаметъър, форцепсът трябва да бъде наложен във II-ри кос диаметър, за да може форцепсът да обхване най-големия диаметър на главата-бипариеталният.
  Първо се вкарва лявата лъжица, след което дясната. Предвид това, че главата на плода не е завършила своята ротация, за да се обхване на бипариеталния диаметър на главата на плода една от лъжиците странства.
  Когато главата на плода е в първи кос диаметър странства дясната лъжица, а когато е във втори странства лявата.
  Странстването се изразява в това, съответната лъжица по заобиколен път да стигне до определено място, с цел да обхване благоприятно главата на плода.
  След поставянето на лъжиците и сключването на форцепса е необходимо да се извърши влагалищно изследване за да се провери дали форцепса е добре сключен и дали няма золовени меки тъкани.
  Следва тракция с ротация и екстракция, като между тях има паузи докато suttura sagitalis не застане в правия диаметър на изхода на таза.
  Тракциите продължават до фиксиренето на linea nuchae superior под симфизата, след което тракциите и форцепса се насочват към корема на раждането, при което над перинеума се раждат челото носа и устата на плода.
  При налагане на среден форцепс с ротация е възможно да настъпят увреждания на майката и плода. Възможно е да възникват травматични увреждания със засягане на мекия и костния родилен път и органите в малкия таз при майката.
  Най-чести са разкъсвания на вулва, перинеум, влагалище. Наблюдават се разкъсвания на шийката на матката и фрактури на симфизата и сакроилиачните стави, засягане на седалищно – тазовия нервен сплит, руптура на матката.
  Уврежданията на плода са леки отпечатъци на лъжиците по кожата на главата на плода, вътрешномозъчни кръвоизливи, откъсване на меки части, фрактури на черепа, парализи и парези на лицевите и шийните нерви.