text: 10плюс1 Кайсии
  Кайсията, която е култивирана в Китай и Централна Азия, е внесена най-рано около 3000 г. пр.н.е., заедно с прасковата в Европа, от мигрирали търговци, чрез "Пътя на коприната".
  Кайсията, е член на семейството на розата, и е свързана с сливите, прасковите, черешите и бадемите.
  Плодовете узряват по-рано от останалите, заради което, римляните кръстили кайсиевите дървета /praecocia/, което се превежда като преждевременно, като в продължение на векове терминът /praecocia/ се трансформира в думата кайсия.
  Има много различни разновидности на кайсия, вариращи по цвят от бледо жълто - до дълбоко оранжево.
  Произходът на кайсията се оспорва.
  Този плод е бил известен в Армения през древни времена, и се отглежда там от толкова дълго време, заради което се смята, че са създадени там.
  Научното наименование Prunus Armeniaca (Арменска слива), произлиза от това предположение.
  Кайсията е важен плод за Арменците, като в научната литература - Prunus Armeniaca е Арменски символ на националност и победа.
  В археологически разкопки в Garni - Армения са намерени семена от кайсия, които са от енеолита.
  Исторически погледнато, в трети век преди Христа, Akkadians нарича кайсията - "armanu" (което означава, Арменски).
  Един от най-древните народи на Месопотамия, сирийците, наричали кайсията - "Khazura Армения" (дървото на Арменската ябълка).
  След борбата с Арменския крал Тигран Велики -/Tigranes mec/, през първи век преди новата ера - (октомври 6 г 69 пр.н.е.), Римският генерал Луций Лициний Лукул, пренася кайсиеви фиданки от Армения до Рим, от където са намерили пътя си из цяла Европа.
  Римляните засадили тези фиданки в техния град и нарекли плодовете - "Арменска слива" (Prunus Armeniaca).
  Научното име на Armeniaca за първи път е използвано от Гаспар Bauhin в неговата Pinax Theatri Botanici, позовавайки се на вида, известен като Мала Armeniaca - "Арменска ябълка".
  Понякога се твърди, че това име идва от римският естественик Плиний Стари, въпреки че името не е използвано от него..., той споменава дървото, като praecocia.
  В действителност, доказателства за кайсиите в Армения далеч предшестват Плиний Стари.
  Въпреки големия брой сортове кайсии, които се отглеждат в Армения днес (над 50), според Съветския ботаник Николай Вавилов, нейният център на произход е бил Китайският регион, където се е извършило опитомяването на кайсията.
  Армения и Китай са били съперници в продължение на векове в исковете си за произхода на кайсията.
  Във всеки случай, Азия е безспорния континент на техния генезис.
  Според CWR - /проекта за документиране и запазване на местните диви култури на Армения/, Китайците споменават кайсиите в тяхната литература, датираща от 4000 години, но заради откритите костилки от Garni и Ереван, датиращи от 6000 години, CWR заключават, че отглеждането на кайсии в Армения е 2000 години по-рано от Китай.
  Днес, в научната литература, латинско име кайсията, остава "Prunus Armeniaca", което е по-късното наименование на Плиний Стари.
  Жан-Батист Ламарк, водещ ботаник в 18-ти век, най-накрая решил, че този плод не е вид слива, а един нов вид, и го нарича "Арменика вулгарис".
  Същият източник посочва, че дървото кайсия се чества в Арменската литература от древни времена, и че Арменската дума за кайсия (tsiran), изглежда е от Арменски произход, като се среща в Арменския превод на Библията.
  Кайсията е била символ на националност и победа и през средновековието, Арменските царе и рицари, отивали да се бият, като носели орнаменти от кайсиев цвят, наречени - "tsirani."
  Един от трите цвята на трицветния Арменски флаг, е също цветът на кайсията.
  Днес в Армения се отглеждат над 50 сорта кайсии, и ако някога сте искали да опитате плод, който мирише на слънце и е изключително сладък и вкусен, то трябва да опитате Арменската кайсия.
  Отглеждането на кайсията в Армения, е със солидна традиция.
  Вулканична почва и лекия климат на страната, осигуряват идеални условия за кайсиите, откъдето идва и извънредната им сладост.
  Смята се, че плодовете, които растат в долината на Арарат са най-сочните и най-вкусните в цял свят.
  И това не е изненада, като се има предвид, че растат в подножието на планината Арарат, която е като пирамида, така че отражението на слънцето грее върху посевите.
  Долината на Арарат
  Въвеждането им към Гърция, се дължи на Александър Велики.
  Крал Хенри VIII ги въвежда в Англия от Италия.
  В последствие Английски заселници изнасят семена от дърветата, като ги разспространяват в региона на Персийския залив и в източната част на Съединените щати и Калифорния.
  Александър Велики, крал Хенри VIII, Испанските изследователи и Английските заселници, всички членовете на този пъстър екипаж, играят роля в разпространението на кайсията по целия свят.
  Повечето от съвременната Американска продукция на кайсии идва от разсад, развъждан до западното крайбрежие от Испански изследователи и мисионери.
  В наши дни, Турция е най-големият световен производител на кайсии, докато Калифорния води Американската продукция.
  Първото производство на кайсии с търговска цел, е през 1792 г. южно от Сан Франциско.
  Пресните Американски кайсии са достъпни в САЩ през юни, а кайсиите от Чили могат да бъдат намерени в супермаркетите още през март.
  В Персия са били култивирани още от древността, а сушените плодове са важна стока за Персийските търговци, като те ги наричали - "жълта слива" ( zardaloo ).
  Кайсиите остават важни плодове в днешен Иран, където са известни под общото наименование - Zard-ALU.
  Култивирани са и в Австралия, особено Южна Австралия, където обикновено се отглеждат в района, известен като Riverland и малкия град Mypolonga в региона на Долна Мъри.
  В държави, различни от Южна Австралия, кайсии все още се отглеждат в Тасмания, Западна Виктория и на югозапад в Нов Южен Уелс, но определено са по-рядко срещани, отколкото в Южна Австралия.
  Арабите пренасят луксозния плод от Централна Азия към Близкия изток.
  Халифите, които са управлявали по-голямата ислямската империя, простираща се от Персийския залив до Сицилия между 750 и 1258, внасят кайсиите от Tus в североизточна Персия към столицата си в Багдад.
  Сирия е друг бастион на плода.
  За да запазят предимството си на прекрасна продукция през цялата година, Сирийците ги превръщали в amardine.
  Според близкоизточен експерт по храните Соня Uvezian, селянки традиционно мачкат кайсии с краката си в каменни корита, след това се екстрахират в ями и разпространяват пастата на слънце да изсъхне.
  Мохамед Ел-Shalati, чиято компания в Дамаск прави популярната марка на amardine, е един от многото производители, които обработват тази паста и днес.
  Между избягването на Турската армия на контролно-пропускателни пунктове и на местните разбойници, които събират такси за планинските проходи, Мохамед Ел-Shalati и синът му Ахмед, трябва да се справят с топлина от 40 градуса и тесни пътища, за да набавят кайсии от Сирийско-Турската граница всяка година.
  Работници подготвят традиционното amardine - /паста от сушени кайсии/, по време на свещения месец Рамадан в град Arbin, Сирия.
  Традиционното Amandine в град Arbin, Сирия
  Кайсията е член на розовото семейство и е близък роднина на бадемите.
  Кайсия в Армения е един от символите на националната култура.
  На ежегодния филмов фестивал в Ереван победителите получават "Златна кайсия".
  Най-популярният Арменски музикален инструмент е дудук.
  В Армения този инструмент се нарича циранопоха, който се превежда като "тръба от кайсиево дърво".
  Производителите на музикални инструменти са се опитали да направят музикалния инструмент от круша, слива и ябълка, но инструментът със специалния кадифен глас се получава само от Арменската кайсия.
  От едно и също дърво правят сви и зурна - музикални инструменти за вятър.
  Арменска кайсия
  Кайсията произлиза от praecocia (praecoquus) или "предварително узрял" /в случая означава ранно узряване/, а от Гръцки (praikokion) или "кайсия".
  Английското име за пръв път се появява през 16-ти век като, гръм от средно Френския авберкот или по-късно кайсия, от Каталунския беркок.
  В Латинския, кайсия означава - "скъпоценен".
  В САЩ, има Национален ден на Кайсиите, който се провежда на 9 януари всяка година.
  В България такъв празник се провежда в Тутракан, където всяка година през юни честват кайсията с изложение на различни сортове и с конкурси за най-добър кайсиев плод, най-добра кайсиева ракия, най-вкусен кайсиев сладкиш и сладко от кайсии.
  Избират се и принц и принцеса на празника.
  Тутракан празник на кайсията
  Американците, които обичат кайсията толкова много, всъщност дори не знаят за съществуването на плода до 17-ти век, когато Английските заселници внасят семена от дърветата и ги разспространяват в региона на Персийския залив и в източната част на Съединените щати и Калифорния.
  По-голямата част от съвременното Американско производство на кайсии идва от разсада, пренесен на западния бряг от Испански мисионери.
  Почти цялата търговска продукция в САЩ е в Калифорния, като някои са във Вашингтон и Юта.
  Калифорния води търговско производство на кайсии в Америка, като Юта и Вашингтон допринасят леко....всъщност 95% идват от Калифорния.
  През 2016 г. първите пет производители на кайсии бяха Турция, Иран, Узбекистан, Алжир и Италия.
  В Европа кайсиите са били използвани като афродизиак.
  Обикновено египтяните сушат кайсии, добавят подсладител и след това ги използват за приготвяне на напитка, наречена amar al-din.
  Хунза, една малка група от хора, които живеят в Хималаите, и за които се казва, че имат средна продължителност на живота на 120 години, имат слабост към яденето на кайсиеви костилки.
  Пресните и сушени кайсии, също са част от ежедневната им диета.
  Семената на кайсията са открити при археологически разкопки на храма Гарни в селището Шенгавит, имащо история от 6000 години.
  Кайсията сега се отглежда на всеки континент, с изключение на Антарктида.
  Сънуването на кайсии в Английския фолклор, означава - добър късмет.
  Кръстоската на сливи и кайсии е довело до разработването на нов вид плодове, известни като - plumcots, състоящи се от равни части сливи и кайсии - /apriums, които са предимно кайсии/ и /pluots, които са най-вече сливи/.
  Обикновено, кайсиевото дърво е в състояние да произвежда плодове, около 20 - 25 години.
  Китайска легенда за Кайсиевата гора / Dong Feng
  Това е статуя на легендарния лекар Dong Feng, който е вдъхновил произхода на името Кайсиева гора. (Тази статуя е в предната част на Кайсиевата гора в Китайската медицинска болница в провинция Анхуей, Китай.
  В китайския, думата Xing Lin се превежда, като "Кайсиевата гора" и е другия термин за медицинската общност, като произхожда и се дължи на Dong Feng, който е бил високо квалифициран лекар в периода на трите кралства (3-ти век).
  Dong Feng и други двама известни лекари, Zhang Zhong Jing и Hua Tuo, били наричани "Трите чудодейни доктори" в този период.
  Dong Feng практикувал медицина в Mountain Lu, където делата му се превърнали в легенда.
  Една история за медицинската практика на Dong Feng е записана в глава 12 от легендите на Свръхестествените Същества.
  Той излекувал много хора от техните заболявания, но отказвал всякакви парични награди.
  Когато признателните му пациенти настоявали да изкажат своята благодарност, той ги посъветвал да засадят кайсиеви дървета пред дома му, като пациентите с тежки заболявания, трябвало да засадят пет кайсиеви дървета, а пациенти с общи заболявания, трябвало да засадят по едно дърво.
  Години по-късно, д-р Донг бил заобиколен от сто хиляди кайсиеви дървета, които образували огромна гора.
  По време на прибиране на реколтата, д-р Dong, сложил предупреждение за обществеността:
  "Тези, които искат да купят кайсии не е нужно да ми казват, а може просто да оставят килограм ориз в замяна на килограм кайсии."
  Оризът, който бил разменян за кайсиите, се използвал в помощ на бедните селяни и пациентите с финансови затруднения.
  Тази плантация скоро си спечилила името - Гората на кайсиевите дървета или на Китайски - Xing Lin, като самата дума остава и до днес, като термин за медицинската общност или дума за висококвалифициран лекар, ползващ се с голямо уважение.
  Китайска легенда за цветовете на Кайсията / Tet
  Имало едно време едно момиче на име Mai (кайсия), която била дъщеря на един смел ловец.
  Когато тя е на 14 години, била обучена от баща си, в експерт по бойните изкуства.
  По това време, имало великан, който причинявал разрушения и заплашвал живота на хората в селото.
  Хората обещали голяма награда на всеки, който би могъл да убие чудовището.
  Момичето и баща й обединили усилията си, за да убият чудовището и те спечелили битката.
  Няколко години по-късно, когато момичето станало виртуоз на всички бойни изкуства, баща й се разболял сериозно.
  През тази година гигантска змия човекоядец, се появила в друго село, и хората дошли да молят ловеца и дъщеря му за помощ.
  Преди заминаването си, майката на Mai и дала една красива ярко жълта копринена рокля, и Mai обещала да я носи по пътя обратно, така че майка й да я види отдалеч.
  Бащата и дъщерята тръгнали заедно на тази мисия, но тъй като бащата бил твърде слаб, Mai се изправила сама срещу гигантската змия.
  В дългата битка, момичето най-накрая успяло да рани смъртоносно човекоядната змия, но преди да умре, змията успяла да задуши и убие момичето с опашката си.
  Възхищавайки се от рицарството на момичето и заради дълбоката скръб на майка й, Бога на семейството послушал Нефритения император да съживи момичето, като й позволил да живее със семейството си в продължение на 9 дни в годината.
  От тогава, момичето се връщало да живее със семейството си, по време на деветте дни на Tet, вариращи по лунния календар от 28 декември до 6 януари.
  По-късно, след като родителите й починали, момичето вече не се връщало в дома си, но се превърнало в дърво, което било в близост до храма, който хората построили в знак на почит към нейната соможертва.
  Дървото често цъфтяло през деветте дни на Tet, и хората го нарекли Mai или днешната кайсия.
  От тогава и до днес, хората често поставят клончета от кайсия в къщата си, за да изгонят злите духове и да донесат добър късмет на домакинството през следващата година.
  Всички разпознаваме сцената в Райската градина, където злата змия изкушава жителите си, Адам и Ева да се изкушат от онова, което не бива.
  И всички знаем, че плодът, който Ева предава на Адам, със сигурност е ... ябълката, нали?
  Тези, които успешно отглеждат ябълкови дървета, знаят, че ябълката изисква сънлив сезон (хладно до студено време), който би липсвал в топлината на Райската градина.
  И така, какъв плод е представен в Райската градина?
  Отговорът, макар и не единодушен сред учените и ботаниците, е кайсията. Кайсията се среща не само в Светата земя, а и процъфтява както в низините, така и в планините, от бреговете на Йордан до високите части на Ливан, диви и култивирани.
  Културата има тенденция да обърква нещата и това не е изключение.
  Гърците нарекли кайсията "златна ябълка".
  Знаем, че степента на Гръцката култура върху културата на Западния свят, може да бъде допринасящ фактор за объркването.
  п.п. Надявам се тази размисли да не са нарушили вашата вяра или разбиране за историята.
  Не бива, защото реквизитът е метафора за смисъла на историята, а именно - намерете своята нишка в историята и няма да бъдете изкушени от неща, които не са ви необходими.
  Сорт: Кайсия - Ориндж ред на подложка Бадем
  Срок на зреене: 20 юни – 10 юли.
  Много едри, с златисто червена окраска, гладка кадифена текстура и тънка кожа. Месото е с тонове между наситено червено и мандарина, сочно, с ярък аромат и отлично качество. ...
  Прегледи: 899 ( 0 ) Коментара
  Сорт: Кайсия - Кишиневска ранна - 3 годишни - плододаващи.
  Срок на зреене: 1 - 10 юли.
  Тези кайсии са кръгли, средни плодове с гладка текстура. Имат тънка кожа, с оранжев цвят и лек руж от огряваната страна. Месото се различава по цвят от кремаво до светло оранжево, което е сочно и се гордее с добре балансиран сладко и кисе...
  Прегледи: 216 ( 0 ) Коментара
  Сорт: Кайсия - Кишиневска ранна на подложка Бадем
  Прегледи: 644 ( 0 ) Коментара
  Прегледи: 1711 ( 0 ) Коментара
  Прегледи: 290 ( 0 ) Коментара
  Сорт: Кайсия - Унгарска на подложка Бадем
  Тегло: 60 - 70 гр.
  Срок на зреене: 10 - 20 юли.
  Плодовете имат златна, кадифено мека кожа, полирана с червени и по-тъмни нюанси на оранжево. Месото е портокалово-жълто, средно твърдо, нежно, сочно, сладко-кисело, ароматично с добро до много добро качество. Родовитостта е отлична. ...
  Прегледи: 931 ( 0 ) Коментара
  Сорт: Кайсия - Унгарска - 3 годишни - плододаващи.
  Прегледи: 217 ( 0 ) Коментара
  Сорт: Кайсия - Бяла кайсия на подложка Бадем
  Тегло: 50 - 75 гр.
  Срок на зреене: 15 юли.
  Този нов сорт кайсия с красив лек розов руж и кремаво бял интериор и с изключително високо съдържание на захар. ...
  Прегледи: 827 ( 0 ) Коментара
  Сорт: Кайсия - Бяла кайсия - 3 годишни - плододаващи.
  Прегледи: 154 ( 0 ) Коментара
  Сорт: Кайсия - Мъркулещи на подложка Бадем
  Тегло: 40 - 45 гр.
  Срок на зреене: 20 – 30 юли.
  Сортът е много родовит, високо добивен и с отличен външен вид. Кожицата е оранжева, с руменец по огряваната страна, появяващ се още преди началото на зреенето. Ядката е сладка. Месото е жълто-оранжево, стегнато, сочно, ароматично и с бал...