text: За Людмила Светичкова пейзажът е онази част от маслената живопис, която наред с натюрморта я обсебва като художник. Запълва изцяло нейното време и мисли. Поради тази причина на днешната изложба виждаме българския пейзаж не само като нещо много лично, но и като природа, която е дълбоко преживяна от авторката.
  Природата в нейните платна е безмерна, без начало и без край, къкъвто е и самият живот. В своите пейзажи тя се стреми да покаже не само вечното и неизменното, а в здравата конструктивна основа на старите български къщи да покаже тихия, отмерен живот, който тече зад стените им. В търсенето на възвишения и прекрасен образ на българската природа Людмила обикаля страната, но като че ли сърцето й се спира върху пейзажите край София. В това няма нищо чудно – сама родена и израсла в София, тя отрано открива красотите на различните ландшафти край столицата. Тяхното разнообразие и колорит стават първоосновата, върху която тя гради своята художествено-изобразителна стратегия. От самата тема възникват конкретният ритъм и пластика на всяка нейна пейзажна картина.
  Одареността, с която Людмила Светичкова прониква в „душата” на пейзажа и натюрморта – тема, представена на тази изложба, носи в себе си нещо от „феномена на Пигмалион” – изображенията са наситени с цветова и жестикуларна енергия и започват да съществуват в реалността, да действат върху сетивата ни така, както ни въздейства живата природа. Силата на нейната дарба се състои и в това да компенсира миметичното в природата, да се превъплъти в натурата, да отдели в нея „своето” от „чуждото”, да намери радостта, която да вдъхнови еднакво и художника, и зрителя.
  Необяснимо, понякога ми се струва почти безразсъдно, е нейното преклонение пред естеството на натюрморта – в него намираме както радостта от природната цялост, така и тихата печал от кръговрата на живота, който тихо и незабележимо или пък взривно и шумно тече край нас.
  Тази радост от натурата и борбата за нейното художествено преодоляване и претворяване, става вярата в изкуството, върху която се основава творческата и житейската позиция на художничката Людмила Светичкова. И това е така, защото толкова ясна и цялостна любов към българската природа и едновременно към изкуството й дава сили да преодолее не една и две жизнени и творчески колизии.
  Значението на нейните работи в съвременното българско изкуство е далеч по-голямо, отколкото това може да се забележи на пръв поглед. За нея като човек и творец е важно емоциите да попаднат в душата на зрителя, да предизвикат радостни преживявания, да „оцветят” битието. С тази задача на творец тя се справя удивително точно и адекватно.
  Тя винаги е готова да ни изненада с нов поглед и нов контекст към добре известното, да ни поднесе оригинално и свежо свое виждане не само колористично, но и конструктивно вярно, хармонично и точно. Това забелязваме и в нейната изложба днес. Да й пожелаем сили да продължи напред и да увърждава нови и нови свои завоевания в областта на пейзажа и натюрморта.
  Юлиан Митев
  Други изложби
  Следи по пътя. Изложба на Селма Тодорова
  09.12.2022 - 07.01.2023 | Зала Райко Алексиев
  Випуск 1977 – 1978. Изложба на студенти на проф. Добри Добрев
  08.12.2022 - 07.01.2023 | СБХ, Шипка 6 / 1 А
  Изоставените. Изложба на Васил Бараков (1902 – 1991)
  06.12.2022 - 07.01.2023 | СБХ, Шипка 6 / 1 C
  Причастие. Изложба на Боряна Живкова
  05.12.2022 - 12.12.2022 | София прес
  Изложба на Людмила Светичкова
  Предишна
  Следваща
  SBH
  За нас
  Новини
  Членове, секции, представителства
  Бюлетин
  Дейности
  Зали
  Изложбен календар
  Представяне
  Карта на сайта
  Адрес:
  1504 София
  ул. „Шипка“ 6 тел. (359 2) 944 41 41 факс: (359 2) 946 02 12
  © Copyright СБХ 2022
  Web Site: Studio X
  Ние използваме бисквитки, за да ви дадем най-доброто изживяване на нашия уебсайт. Можете да научите повече за използваните бисквитки и как да ги изключите тук