text: Русо и Сион - Част 2 Край - Новия Световен Ред
  Русо и Сион - Част 2 Край
  от illumuminati декември 15, 2015
  Общественият договор" не се приема добре. Книгата скандализира калвинистите в Женева,
  които поръчват да бъде изгорена. Париж ги следва и излиза заповед за арестуването на Русо. Той се е оттеглил от Париж в село близо до Монморенси, под защитата на Марешал дьо Люксембург - масон, който му помага да избяга от страната. Тогава Русо става беглец в Швейцария.
  Дейвид Хюм, шотландски философ и масон, става секретар в британското посолство в Париж през 1763г., а след това и шарже д'афер през 1765г. Среща се с Русо и го взема в Англия през 1766, като го подслонява от гоненията в къща в провинцията в Утън в Стафърдшир и му издейства пенсия от Джордж III. Русо обаче осъзнава, че е подиграван от английските интелектуалци и вече леко параноичен, обвинява Хюм - благодетеля си, - че участва в присмеха, и се връща във Франция през 1767г.
  Мисленето на Русо е дълбоко погрешно, защото възходът на цивилизациите е нещо добро, а не лошо. Ако цивилизацията е несъвършена, лекарството е още повече цивилизация. Ако социалната система е дефектна, нужна е още повече цивилизация, а не по-малко, за да се коригира, точно както ако една градина е запусната, е нужна повече култивация, за да се поправи, а не по-малко.
  За хората е добре да се върнат при природата за известно време, за да открият (или преоткрият) хармонията си с Вселената, но не е добре да останат там до безкрай, жертвайки социалния живот в името на закона на джунглата, при който човекът се превръща в звяр, борещ се за материалните си нужди и оцеляващ, като е по-силен от другите зверове, отказал се от всякакъв нравствен живот.
  Дисиденти като катарите формират собствените си общности близо до природата и водят внимателно регулиран живот в съответствие с техните алтернативни убеждения; те не се връщат към живота на дивака... не го прави и самият Русо, докато живее от кралската си пенсия в провинциалното имение в Стафърдшир. Човек може да разбере смеха, предизвикан от идеите на Русо в Англия от XVIII век.
  Русо не е първоизточникът на своите доктрини и примитивната Утопия на неговата философия не е негова. Без съмнение идеята му за Благородния дивак, извлечена от френските катари, дължи нещичко на Utopia (,,Утопия") на сър Томас Мор и на Бейкъновото становище за Атлантида. Макар че всички Philosophes са франкмасони, някои, например Волтер, са предимно сионисти и въпреки това достатъчно при-тамплиерски настроени, за да бъдат поканени в Прусия от Фридрих II (покана, вероятно разглеждана като шпионска мисия, насърчена от Сион). Със сигурност Хелвеций, изглежда, е в тази категория. Той се жени за роднина на Шарл дьо Лорен и е поканен в Берлин от Фридрих II през 1765г. (след което Philosophes се радват отново на благоразположение).
  Бенджамин Франклин, който се запознава с г-жа Хелвеций през 1776г., също е предимно за Сион, макар че се чувства комфортно и с тамплиерите. Масоните Дидро, д'Алембер, Кондорсе и Кондияк също толкова добре ли си служат ,,с двете ръце"?
  А какво да кажем за Русо, който пристига в Париж през 1742г., след като тамплиерската Велика ложа е била основана там, но преди основаването на якобитското франкмасонство от Шотландския ритуал? Той (подобно на Дидро) бил ли е със Сионския приорат през 40-те години на XVIII век? Русо съжалява за периода си като приел католицизма и (вземайки със себе си любовницата си Терез Левасьор, неграмотна перачка) се връща през 1754г. в Женева, където отново е приет в протестантската църква като калвинист, което го поставя на страната на сионистите (с протестантите Кромуел и Уилям III).
  Дали Шарл дьо Лорен, зет на австрийската императрица и до 1757г. главнокомандващ въоръжените сили на Австрия, е в контакт с Philosophes чрез г-жа Хелвеций след 1751г. две години след ,,ужасното озарение", е преподал на Русо неговите доктрини? През 1757г., облечен от командването на армията от Мария Тереза след поражението му при Лойтен, Шарл дьо Лорен се оттегля в столицата си Брюксел и събира кралски двор в палата си, който (като този на предшественика му Рене д'Анжу) се превръща в център на литературата, живописта и театъра - всички изкуства, които очароват Русо,