text: Човешката физиология: периоди и фази на сърдечния цикъл - Хипертония April
  Сърдечният цикъл е времето, през което се случва една систола и една диастола на предсърдията и камерите. Последователността и продължителността на сърдечния цикъл са важни показатели за нормалното функциониране на сърдечната проводимост и мускулната система. Определянето на последователността на фазите на сърдечния цикъл е възможно при едновременно графично записване на променливо налягане в кухините на сърцето, началните сегменти на аортата и белодробния ствол, сърдечните тонове - фонокардиограми.
  Сърдечният цикъл включва една систола (контракция) и диастола (релаксация) на сърдечните камери. Систола и диастола, от своя страна, са разделени на периоди, включително фази. Това разделение отразява последователните промени в сърцето.
  Според нормите, приети във физиологията, средната продължителност на един сърдечен цикъл при сърдечен ритъм от 75 удара в минута е 0,8 секунди. Сърдечният цикъл произхожда от момента на предсърдната контракция. Налягането в техните кухини в този момент е 5 mmHg. Систола продължава 0,1 s.
  Атриите започват да се свиват в устата на кухите вени, в резултат на което се свиват. По тази причина кръвта по време на предсърдната систола може да се движи изключително в посока от предсърдията към вентрикулите.
  Това е последвано от свиване на вентрикулите, което отнема 0.33 секунди. Тя включва периоди от:
  Диастолата се състои от периоди:
  изометрична релаксация (0.08 s);
  пълнене с кръв (0,25 s);
  пресистоличен (0,1 s).
  Периодът на напрежението, продължаващ 0.08 s, се разделя на 2 фази: асинхронен (0.05 s) и изометрично свиване (0.03 s).
  Във фазата на асинхронното свиване на миокардните влакна последователно участват в процеса на възбуждане и свиване. Във фазата на изометричната контракция всички миокардни влакна са обтегнати, в резултат на което налягането в камерите надвишава налягането в предсърдията и срутването на атриовентрикуларните клапани, което съответства на I сърдечния тонус. Напрежението на миокардните влакна се увеличава, налягането в камерите се повишава рязко (до 80 mm Hg в ляво, до 20 mm в дясно) и значително надвишава налягането в началните сегменти на аортата и белодробния ствол. Клапите на техните клапани се отварят и в тези съдове бързо се инжектира кръв от кухината на вентрикулите.
  Следва период на изгнание с продължителност 0.25 сек. Той включва фазите на бързото (0.12 s) и бавното (0.13 s) експулсиране. Налягането в камерните кухини през този период достига максимални стойности (120 mmHg в лявата камера, 25 mmHg - в дясно). В края на фазата на експулсията, камерите започват да се отпускат, започва диастолата (0.47 s). Интравентрикуларното налягане намалява и става много по-ниско от налягането в началните сегменти на аортата и белодробния ствол, в резултат на което кръвта от тези съдове се втурва обратно в камерите по градиента на налягането. Полулунните клапани се затлачват и се записва втори сърдечен тонус. Периодът от началото на релаксацията до затварянето на клапаните се нарича протодиастоличен (0.04 секунди).
  Функционалната мярка на помпената функция на сърцето се счита за сърдечен цикъл, който включва 2 фази - систола и диастола.
  В началото на диастола, непосредствено след затварянето на аортната клапа, налягането в лявата камера е по-малко от аортното, но надвишава атриалното, защото аортна и митрална клапани са затворени. Това е краткият период на изоволумия на диастола (периода на изометрична релаксация на вентрикула). След това налягането в камерата пада под атриалното налягане, което причинява отваряне на митралната клапа и притока на кръв от предсърдието към вентрикула.
  В пълнежа на камерата има три периода:
  1) фазата на ранното (бързо) пълнене, по време на което се осъществява най-големият поток на кръв в атриума в камерата. След това камерното пълнене се забавя; докато атриумът изпълнява ролята на въже за връщане на кръв към сърцето (диастаза);
  2) диастазата (гръцката диастаза - раздяла) в кардиологията е показател за контрактилната функция на лявото предсърдие, която е разликата в налягането в лявото предсърдие в края и началото на диастолата] и
  3) свиване на атриума, което осигурява пълнене на камерата до крайния си диастоличен обем.
  В тази фаза кръвта частично тече ретроградно през отворите на белодробните вени поради липсата на клапани в тях.
  По време на диастола, кръвните потоци от периферните съдове на системната циркулация са насочени към дясното предсърдие и от белодробното кръвообращение наляво. Движението на кръвта от предсърдията към вентрикулите става, когато трикуспидалните и митралните клапани се отворят.
  В ранната диастолна фаза, кръвта тече свободно от венозните съдове в предсърдията, а когато трикуспидалните и митралните клапани се отворят, тя запълва съответно дясната и лявата камера. Предсърдната контракция, която се случва в края на вентрикуларната диастола (предсърдна систола), осигурява допълнителен активен приток на кръв към камерните камери. Този краен приток на кръв е 20-30% от общия диастоличен пълнеж на камерите.
  Систолна фаза
  След това започва процеса на камерна контракция - систола. По време на систолната интравентрикуларна кухина налягането се увеличава и когато надвиши налягането в предсърдията, митралните и трикуспидалните клапани са принудително затворени. В процеса на камерна контракция има кратко време, когато всичките четири клапана (отвори) на сърцето са затворени.
  Това се определя от факта, че налягането в камерите може да бъде достатъчно високо, за да се затворят митралните и трикуспидни клапани, но не достатъчно високи, за да отворят аортната и белодробната. Когато всички сърдечни клапи са затворени, камерните обеми не се променят. Този кратък период в началото на камерната систола се нарича период на изоволумично свиване.
  В процеса на по-нататъшно свиване на вентрикулите, налягането в тях започва да превишава налягането в аортата и белодробната артерия, което осигурява отварянето на аортните и белодробните клапани и освобождаването на кръв от вентрикулите (периода на хетерометрична контракция или фаза на освобождаване). Когато систолата завърши и налягането в камерите падне под налягането в белодробната артерия и аорта, белодробните и аортните клапани се затлачват.
  Въпреки че сърдечните цикли на дясното и лявото сърце са напълно идентични, физиологията на тези две системи е различна. Тази разлика е от функционален характер и в съвременната кардиология е диференцирана въз основа на системите за съответствие (от английски език, съответствие с изискванията, съгласие). В аспекта на обсъждания въпрос, "кореспонденцията" е мярка за връзката между налягане (Р) и обем (V) в затворена хемодинамична система. Съответствието отразява регулаторния компонент на системата. Има системи с високо и ниско съответствие. За системата на дясното сърце, извършването на кръвния поток през дясното сърце (дясното предсърдие и вентрикула) и в съдовете на белодробната артерия, се характеризира с високо съответствие. При тази "венозна система" значителните колебания в обема на кръвта, включително увеличаването му в дясната камера, при нормални физиологични условия не оказват съществено влияние върху налягането в съдовете на белодробната циркулация.
  Поради високото съответствие на дясната камера и съдовете на системата на белодробната артерия се осигурява пълно систолично изтласкване на кръв от дясната камера към белодробната артерия, при което налягането е много ниско - в диапазона от 25 до 30 mm Hg. Чл., Което е около 1 / 4-1 / 5 от нормалното ниво на системно кръвно налягане (100-140 mm Hg. Чл.).
  Така, обикновено тънкостенни, т.е. сравнително тънки, дясна камера се справя с изпомпване на големи обеми кръв поради високата си оперативна съвместимост (високо съответствие) с белодробната артерия. Ако това съответствие не се образува в еволюцията, тогава в условия на повишено кръвоснабдяване на дясната камера (напр. Несъединяване на интервентрикуларната преграда с отделянето на кръв от лявата камера в дясно, хиперволемия) тежка патология с висок риск от смърт.
  За разлика от дясното сърце и белодробната циркулация, лявото сърце и голямата циркулация са система с ниско съответствие. Структурите, които влизат в тази артериална система "високо налягане", се различават значително от дясната сърдечна система: лявата камера е по-дебела и по-масивна от дясната; аортните и митралните клапани са по-дебели от белодробните и трикуспидалните; Системни артерии от мускулен тип, т.е. артериоли са по-скоро "дебелостенни тръби".
  Обикновено, дори и малкото намаление на минутния обем на сърцето води до забележимо повишаване на тонуса на артериолите - съпротивителни съдове ("клапани на съдовата система", както ги нарича И. М. Сеченов) и съответно увеличаване на нивото на системното диастолично кръвно налягане, което зависи главно от тонуса. артериолите. Напротив, увеличаването на минималния обем на сърцето е съпроводено с намаляване на тонуса на съпротивителните съдове и намаляване на диастолното налягане.
  Тези факти, т.е. многопосочни промени в обема на кръвта и кръвното налягане, показват, че "артериалната система" на лявото сърце е система с ниско съответствие. Така че, основният фактор, определящ притока на кръв в венозната система на дясното сърце, е обемът на кръвта, а в артериалната система на левия сърдечен тонус - кръвното налягане.
  СЕРИЯ ЦИКЪЛ ФАЗИ
  Следните свойства са характерни за миокарда: възбудимост, възможност за редукция, проводимост и автоматичност. За да се разберат фазите на контракции на сърдечния мускул, е необходимо да запомните два основни термина: систола и диастола. И двата термина са от гръцки произход и противоположни по смисъл, в превода systello означава "затягане", диастело означава "да се разшири".
  Фази на цикъла на сърцето:
  1. SISTOL OF ATREST
  Кръвта отива към предсърдията. И двете камери на сърцето се пълнят последователно с кръв, една част от кръвта се запазва, а другата навлиза в по-далечните камери чрез отворените атриовентрикуларни отвори. Именно в този момент произхожда атриалната систола, стените на двете предсърдия стават напрегнати, техният тон започва да расте, отворите на вените, които носят кръв, се затварят поради кръговите миокардни снопчета. Резултатът от такива промени е намаляването на миокарда - предсърдната систола. В същото време, кръвта от предсърдията през атриовентрикуларните отвори бързо се стреми да попадне в камерите, което не става проблем, тъй като стените на лявата и дясната камера се отпускат през този период от време и кухините на камерите се разширяват. Фазата продължава само 0.1 s, по време на която предсърдната систола е наслоена и в последните моменти на камерната диастола. Заслужава да се отбележи, че предсърдията не е необходимо да се използва по-мощен мускулен слой, работата им се състои само в изпомпване на кръв в съседни камери. Именно поради липсата на функционална нужда мускулният слой на лявата и дясната предсърдие е по-тънък от подобен слой на вентрикулите.
  2. ВЕНТРИКЛ НА ВЕНТРИКЛА
  След предсърдната систола започва втората фаза - камерна систола, тя също започва с период на напрежение на сърдечния мускул. Стресовият период продължава средно 0.08 с. Дори и това оскъдно време физиолозите успяха да се разделят на две фази: по време на 0,05 сек. Възбуждането на мускулната стена на вентрикулите става, увеличаването на тонуса започва, като че ли подтиква, стимулира бъдещото действие - фазата на асинхронното свиване. Втората фаза на периода на напрежение на миокарда е фазата на изометрично свиване, тя продължава 0,03 s, по време на което налягането в камерите се увеличава, достигайки значителен брой.
  Тук възниква естествен въпрос: защо кръвта не се втурва обратно към атриума? Точно това ще се случи, но тя не може да направи това: първото нещо, което започва да се избутва в атриума, са свободните ръбове на клапаните на атриовентрикуларните клапани, плаващи в камерите. Изглежда, че при такъв натиск трябваше да се обърнат вътре в предсърдната кухина. Но това не се случва, тъй като напрежението се увеличава не само в камерната миокарда, но също така и меките кръстосани и напрегнати папиларни мускули, които издърпват нишките на сухожилията, които предпазват клапните листовки от изпадане в атриума. По този начин затварянето на клапаните на атриовентрикуларните клапани, т.е. срутването на комуникацията между вентрикулите и предсърдията, завършва периода на напрежение в камерната систола.
  След като напрежението достигне своя максимум, започва периодът на свиване на вентрикуларния миокард, който продължава 0.25 сек., През този период настъпва действителната камерна систола. След 0.13 секунди кръвта се освобождава в отворите на белодробния ствол и аортата, клапите се притискат към стените. Това се дължи на увеличаване на налягането до 200 mm Hg. в лявата камера и до 60 mm Hg. вдясно. Тази фаза се нарича фаза на бързо изхвърляне. След това, в оставащото време, има по-бавно освобождаване на кръв при по-малко налягане - фазата на бавното изхвърляне. В този момент предсърдията се отпускат и отново започват да получават кръв от вените, като по този начин се натрупва наслояване на камерната систола върху предсърдната диастола.
  3. ОБЩА ДИАСТОЛИЧНА ПАУЗА (ОБЩ ДИАСТОЛ)
  Мускулните стени на вентрикулите се отпускат, влизайки в диастола, която продължава 0.47 сек. През този период вентрикуларната диастола се наслагва върху все още продължаващата предсърдна диастола, така че тези фази на сърдечния цикъл обикновено се комбинират, наричайки ги обща диастола или обща диастолична пауза. Но това не означава, че всичко е спряло. Представете си, че вентрикулът се свива, изстисква кръвта от себе си и се отпуска, създавайки разредено пространство, почти отрицателно налягане в кухината му. В отговор кръвта се обръща към вентрикулите. Но полулуновите клапани на аортните и белодробните клапани, които се връщат със същата кръв, се отдалечават от стените. Те се затварят, блокирайки лумена. Периодът, който продължава 0.04 s, започвайки от релаксацията на вентрикулите до припокриването на лумена от полулуновите клапани, се нарича протодиастоличен период (гръцката дума протон означава "първо"). Нищо не остава за кръвта, но как да започнете пътя си по съдовото легло.
  След това след протодиастоличния период 0,08 с миокарда навлиза във фазата на изометричната релаксация. По време на тази фаза клапите на митралните и трикуспидалните клапани са все още затворени, и следователно кръвта не влиза в камерите. Но спокойствие приключва, когато налягането в камерите стане по-ниско от налягането в предсърдията (0 или дори малко по-малко в първия и от 2 до 6 mm Hg във втория), което неизбежно води до отваряне на атриовентрикуларните клапани. Кръвта през това време има време да се натрупва в предсърдията, която е започнала по-рано. За 0,08 s, той безопасно мигрира към вентрикулите, фазата на бързо пълнене се извършва. Друга 0.17 s кръв постепенно продължава да тече в предсърдията, малка част от нея навлиза в камерите през атриовентрикуларните отвори - фазата на бавно пълнене. Последното нещо, което вентрикулите претърпяват по време на диастолата си, претърпява неочакван поток на кръв от предсърдията поради систола, която продължава 0.1 s и представлява пресистоличния период на вентрикуларната диастола. Е, тогава цикълът се затваря и започва отново.
  СРОК НА ЦИКЪЛ НА СЪРЦЕТО
  За да обобщим. Общото време на цялата систолична работа на сърцето е 0.1 + 0.08 + 0.25 = 0.43 s, докато диастоличното време за всички камери е 0.04 + 0.08 + 0.08 + 0.17 + 0.1 = 0.47 s, което всъщност е "сърцето" на половината от живота "работи", а останалата част от термина "почива". Ако съберете времето на систола и диастола, се оказва, че продължителността на сърдечния цикъл е 0.9 s. Но в изчисленията има някаква конвенция. Все пак, 0.1 s. систолно време, дължащо се на предсърдна систола, и 0.1 s. диастолично, разпределено в пресистоличния период, всъщност едно и също. В края на краищата, първите две фази на сърдечния цикъл са наслоени един върху друг. Ето защо, за общото време, един от тези номера трябва просто да бъде отменен. Извършвайки заключения, може доста точно да се оцени времето, прекарано от сърцето за завършване на всички фази на сърдечния цикъл, продължителността на цикъла ще бъде равна на 0.8 s.
  Тон на сърцето
  След като разгледаме фазите на сърдечния цикъл, не е възможно да не споменем звуците, направени от сърцето. Средно около 70 пъти в минута сърцето произвежда два наистина звукови удара. Чук чук.
  Първият тук, така нареченият I тон, се генерира от камерна систола. За простота, можете да си спомните, че това е резултат от slamming атриовентрикуларни клапи: митрална и трикуспидална. По време на бързото миокардно напрежение, клапаните, за да не освобождават кръв обратно в предсърдията, затварят атриовентрикуларните отвори, техните свободни ръбове се затварят и се чува характерен "удар". По-точно, както напрегнатият миокард, така и трептящите сухожилни влакна, както и осцилиращите стени на аортата и белодробния ствол участват в образуването на I тона.
  II тон - резултат от диастола. Това се случва, когато полулуновите клапани на аортата и белодробните клапани блокират пътя на кръвта, която се е замислила да се върне в спокойните вентрикули, и да "почука", свързвайки с ръбове в лумена на артериите. Това вероятно е всичко.
  Въпреки това, в звуковата картина се случват промени, когато сърцето има проблеми. При заболявания на сърцето звуците могат да станат много разнообразни. И двата известни ни тона могат да се променят (стават по-тихи или по-силни, да се разделят), да се появяват допълнителни тонове (III и IV), да се появяват различни шумове, скърцания, щраквания, звуци, наречени "лебеден вик" и т.н.
  Систола и диастола: как работи сърцето?
  Сърцето е много важен орган за правилното функциониране на човешкото тяло, така че днес ще ви кажем какви са систола и диастола, два първоначални процеса, които обясняват как работи сърцето и които съставят сърдечния цикъл.
  Сърцето се намира от лявата страна на нашето тяло и работи като мускулна помпа. Благодарение на тази изпомпваща сила, създадена от сърцето, кръвта може да тече през вените и артериите и да достигне до всички части на тялото ни, които се нуждаят от кръвоснабдяване.
  Сърцето се формира от четири кухини: ляво предсърдие, лява камера, дясно предсърдие и лява камера. Вентрикулите имат стени, много по-дебели от предсърдията, и това са тези, които се свързват с изпращането на кръв към артериите и че могат да бъдат разпределени в цялото тяло.
  Основните фази на сърдечния цикъл са систола и диастола.
  В допълнение, четири клапана за разделяне на тези кухини и предотвратяване на изпомпването на кръвта напред или назад, когато тя трябва да съществува в сърцето на атриовентрикуларния клапан по посока на часовниковата стрелка, както показва името му, какво разделя дясната камера от дясното предсърдие и това, което се нарича трикуспидален клапан и ляв вентрикуларен клапан (разделя лявото предсърдие и вентрикула), който се нарича митрална клапа.
  Другите два клапана са разположени между вентрикулите и кръвоносните съдове, които напускат сърцето и се наричат ​​полулунни клапани. Този, който разделя дясната камера от белодробната артерия, се нарича белодробна клапа, а тази, която разделя лявата камера от аортата, се нарича аортна клапа.
  По време на всеки сърдечен цикъл или сърдечен цикъл има две основни фази, които вече споменахме: систола и диастола. Сега ще обясним подробно какво се състои от всяка фаза, но като въведение трябва да е ясно, че по време на систола сърцето се свива, а по време на диастолата сърцето се отпуска и изпълва с кръв.
  Когато сърцето е пълно с кръв, нашият естествен пейсмейкър, наречен аурикуларен възел, освобождава електрически импулси, които се предават през мускулните стени на сърцето и стимулират свиването му. Започва систола, активната и мощна фаза на сърдечния ритъм, стените на вентрикулите се свиват, така че вътрешното налягане се увеличава, а аортните и белодробните клапани се отварят и след това кръвта може да се влее в аортата и в белодробните артерии, тъй като вентрикуларните клапани са затворени.
  По време на систола, сърцето се свива и отпуска по време на диастола.
  По време на диастола мускулните стени на сърцето се отпускат и кухините отново се запълват с кръв. Предсърдията са пълни с кръв от вена кава, в случая на дясното предсърдие и кръв от белодробните вени, в случая на лявото предсърдие. Когато сърцето отново е изпълнено с кръв, вие сте готови да започнете нов сърдечен ритъм или сърдечен цикъл. Сърдечният цикъл трае по-малко от секунда и се повтаря непрекъснато, въпреки че честотата може да варира в зависимост от това дали почиваме или извършваме дейности.
  Важно е да се отбележи, че въпреки че сърцето се свива и отпуска едновременно от дясната и от лявата страна, тези страни изпълняват различни функции. Дясната страна събира кръв с малко количество кислород и голямо количество въглероден диоксид, който се събира от цялото тяло и го изпраща в белите дробове, където въглеродният диоксид се заменя с кислород. Тази съдържаща кислород кръв ще напусне белите дробове и ще отиде в лявата част на сърцето, която ще е отговорна за изпомпване в цялото тяло, за да достигне до клетките, които се нуждаят от кислород, за да функционират.
  След като обясним как работи сърдечният цикъл, ние се надяваме, че сега имате по-ясно разбиране за това, което са систола и диастола. Ако имате някакви въпроси, ще ни намерите в коментарите.
  Карта цикъл - концепция, която отразява последователността на процесите, протичащи в едно редуциране сърца и последващата му релаксация. Всеки цикъл включва три основни етапа: съкращаване на сърцето предсърдия, съкращаване на сърцето вентрикули и диастол. Терминът систола означава мускулна контракция. Освобождава се електрическа систола - електрическа активност, която стимулира миокард причинява механична систола - свиване на сърдечния мускул и намаляване на обема на сърдечните камери. Терминът диастола означава мускулна релаксация. По време на сърдечния цикъл се наблюдава увеличаване или намаляване на кръвното налягане, съответно, високото налягане по време на камерната систола се нарича систолично, а ниско по време на диастолната - диастолна.
  Повтаря се честотата на сърдечния цикъл пулс, определя драйвер за пулс.
  Периоди и фази на сърдечния цикъл
  Схематичното съотношение на фазите на сърдечния цикъл, ЕКГ, PCG, sphygmogram. Показват се ЕКГ зъби, номер на PCG тона и части от сфигмограмата са: a - анакрот, d - дикрот, k - катакрот. Фазовите номера съответстват на таблицата. Спестена времева скала.
  В долната част на страницата е дадена обобщаваща таблица на периодите и фазите на сърдечния цикъл с приблизителни налягания в камерите на сърцето и положението на клапаните.
  Вентрикуларната систола е период на свиване на вентрикулите, който позволява кръвта да бъде вкарана в артериалното легло.
  В редукцията на вентрикулите могат да бъдат разделени на няколко периода и фази:
  Периодът на напрежение се характеризира с началото на свиването на мускулната маса на вентрикулите, без да се променя кръвния обем вътре в тях.
  Асинхронната контракция е началото на възбуждането на камерната миокарда, когато се включват само отделни влакна. Промяната в налягането в камерите е достатъчна, за да се затворят атриовентрикуларните клапани в края на тази фаза.
  Izovolumetrichesky свиване - почти целия миокард на вентрикулите е замесена, но промени в обема на кръвта вътре в тях не се случват, тъй като изходящите (полулунна - аортна и белодробна) клапани са затворени. Терминът изометрична контракция не е съвсем точен, тъй като по това време има промяна в формата (ремоделиране) на вентрикулите, напрежението на хордите.
  Период на експулсиране - характеризира се с изхвърляне на кръв от вентрикулите.
  Бързо отстраняване - периодът от отварянето на полулуновите клапани до достигане на систоличното налягане в камерната кухина - през този период се освобождава максималното количество кръв.
  Бавното изтласкване е период, когато налягането в камерната кухина започва да намалява, но все още има повече диастолично налягане. По това време, кръвта от вентрикулите продължава да се движи под действието на кинетичната енергия, която му се дава, докато налягането в кухината на камерите и изходящите съдове се изравни.
  В състояние на спокойствие, камерата на сърцето на възрастен за всяка систола изхвърля от 60 ml кръв (ударен обем). Сърдечният цикъл продължава до 1 s, съответно сърцето е от 60 удара в минута (сърдечна честота, сърдечна честота). Лесно е да се изчисли, че дори в покой сърцето надминава 4 литра кръв на минута (минутен обем на сърцето, MOC). При максимално натоварване ударният обем на сърцето на обучен човек може да надвишава 200 ml, пулсът може да надвишава 200 удара в минута, а кръвообращението може да достигне 40 литра в минута.
  Диастола - период от време, през който сърцето се отпуска, за да получи кръв. Като цяло, тя се характеризира с намаляване на налягането в кухината на вентрикулите, затваряне на полулуновите клапани и отваряне на атриовентрикуларните клапани с напредването на кръвта в камерите.
  Протодиастол - периодът на настъпване на миокардна релаксация с понижаване на налягането по-ниско, отколкото в изходящите съдове, което води до затваряне на полулуновите клапани.
  Izvolyumerichesky релаксация - е подобен на фазата на isovometric намаляване, но с точно обратното. Настъпва удължение на мускулните влакна, но без промяна на обема на камерната кухина. Фазата завършва с отваряне на атриовентрикуларни (митрални и трикуспидни) клапани.
  Бързо пълнене - вентрикулите бързо възстановяват формата си в отпуснато състояние, което значително намалява налягането в техните кухини и изсмуква кръвта от предсърдията.
  Бавното пълнене - вентрикулите почти напълно възстановяват формата си, кръвта тече вече поради градиента на налягането в кухите вени, където е с 2-3 мм по-високо от устата. Чл.
  Това е крайната фаза на диастола. При нормална сърдечна честота приносът на предсърдната контракция е малък (около 8%), тъй като за относително дълга диастола кръвта вече има време да запълни камерите. Въпреки това, с увеличаване на честотата на контракциите, продължителността на диастолата обикновено намалява и приносът на предсърдната систола към запълването на камерите става много значим.
  Способността да се отпуснете зависи от пригодността на сърдечния мускул, при спортистите, поради продължителната диастола, честотата на контракциите намалява и кръвният поток през коронарните съдове се увеличава в този момент. През периода на релаксация има две фази:
  Обемът на кръвта, която е след предсърдна систола в камерната кухина (в края на диастолата), се нарича крайна диастолия.Тя се състои от обема на кръвта, останала в камерата след предишната систола (разбира се, систоличния обем), обема на кръвта, която напълни камерната кухина по време на t диастола към предсърдната систола и допълнителен кръвен обем, който е влязъл в камерата в предсърдната систола. Стойността на крайния диастоличен кръвен обем зависи от размера на сърцето, обема на кръвта, изтекъл от вените и редица други фактори. При здрави млади хора в покой, тя може да бъде около 130-150 мл (в зависимост от възрастта, пола и телесното тегло може да варира от 90 до 150 мл). Този кръвен обем леко увеличава налягането в кухината на вентрикулите, което по време на предсърдната систола става равно на налягането в тях и може да варира в лявата камера в рамките на 10-12 mm Hg. Чл., А в дясно - 4-8 мм. Чл.