text: Дневникът на една жена в развод: НЕдостойните - Дневникът на една жена преди и след развода - Лично нейно - - Jenite.bg
  Начало / Лично нейно / Дневникът на една жена преди и след развода / Дневникът на една жена в развод: НЕдостойните
  по статията работи: Лора Шопова | 13.03.2013 | 10:15
  Прочитания: 1657 43
  Епизод 9 в личната рубрика на Jenite.bg
  Знам, че бях обещала да ви разкажа историите на жените, които ме провокираха да започна тази рубрика. Искам да направя това поради две основни причини.
  1. Всички ми дадоха позволение и доверието им нямаше как да не ме вдъхнови.
  2. Така ще получите още гледни точки, довели до същото решение. А, надявам се, различните примери да ви дадат възможност да оцените и предпазите собствените си семейства (доколкото би било възможно).
  Но преди другите разкази, искам да ви позволя да хвърлите поглед и над тъмната страна на самотата. Не онази на свободата, която ви споделих с усмивка. А онази, под чиято сянка избуяват и страхът, и недоверието, и чувството за малоценност... Именно затова нарекох този епизод "НЕдостойните" и запазвам минута мълчание за всеки миг, в който някой ви е накарал да се чувствате така. Преди да ви разкрия болезнена истина, която знаете сами.
  Никой не може да накара никого да се чувства по определен начин. Емоциите идват от самите нас – за да ни усмихнат, или да ни смачкат (ако и когато им позволим). Всяка една от нас – предприелите стъпки за разваляне на брака или съжителството си с някого, поне веднъж си е задавала въпроса: "С какво не заслужих да имам това, което имат другите? Аз ли съм най-недостойната?"
  В моя случай нещата са простички – бях НЕдостойна за любов. А когато не обичаш, нямаш стимул и желание да правиш отсрещния щастлив. Той се превръща в задължение. Вид бреме, което понасяш, заради факта, че някога пред някого си обещал и си изрекъл онези думи "в добро и зло...". И не върви да се отмяташ.
  Винаги съм се чудила – толкова сложни същества ли сме жените? Всички искаме любов. Просто я разбираме по различен начин. И, докато за някои "любов" е даването на лично простанство и свобода, или изпълняването на всеки каприз, то за мен "любов" е просто да чуя "Обичам те!" – тихичко, казано в очите, в миг на споделяне. Не всеки ден. Не на всяко чуване по телефона... Не. Не направено да звучи тривиално и между другото.
  Наречете ме глупава и романтична, но знайте, че има такъв момент, в който изричането на каквото и да било звучи като клетва. Като истина, която дъъълго време няма да бъде променена. Ето за такова "Обичам те!" мечтая.
  А сега е време да ви запозная с останалите недостойници. Започвам с последната, в чийто живот нахлух ненадейно (по нейни думи) – Ети (Мариета). Неразведена, поради факта, че не се е омъжвала. Отново ще си позволя да я цитирам: "Мен така и не ме поискаха". Може би това е нейното недостойнство – пожелавана, но не и за съпруга. За сметка на това, обожавана майка на прекрасен син. Съученици с моя.
  Така нахлух в живота й. Видно е, че лесно споделям и съответно събеседниците ми успяват да се отпуснат и да ми разкажат своите животи. Хубавото е, че с времето се научих да не давам оценки. Приемам, изслушвам и разсъждавам. Но не претеглям. И не съдя.
  Историята на Ети е достойна за психологически анализ. Както се казваше във времето, в което тя е пораснала – дете от работническо семейство. Сестра, с която имат малка разлика и родители, които "за да преизпълняват" планове и поради други семейни причини, са били принудени да оставят децата на целоседмична градина.
  Ако не знаете, това са места, където водиш мъниците в понеделник и си ги прибираш в петък. И така децата израстват несигурни в чувствата на възрастните. Уж са обичани, но само два дни. После отново са далеч от мама и тате. И не знаят на кого и как да се доверят. Обичат, но тихо и в себе си. За да не бъдат наранени.
  Един ден тези жени порастват. И тяхното уравнение има точно две решения – или се превръщат в ледени принцеси, или в несигурни, свити и лесно раними същества.
  За нея всичко започва приказно – с мъж, който е готов да свали и небесните тела, до едно, само и само да я получи. Кой не би се поддал на такова внимание? Още повече, когато копнее за него? До момета, в който приказният принц се превръща в жаба. И си заживява в гьола. И буквално, и преносно. А в живота уравненията на приказните принцове също имат две решения – или са толкова самовлюбени, че не виждат никого около себе си и ако надигнеш глава те смачкват от бой, или... правят същото, но с думи.
  Слава Богу, нейният е бил от втория тип. Докато в един прекрасен ден, с бебе на 6 месеца на ръце, на хладилника й висва лист с всички "ЗА" и "ПРОТИВ" да продължи да живее в този ад. Подробното описание на най-милите качества на "принца" е последвано от шеметно събиране на багажа му и връщане отново в ергенското му жилище.
  Може би тук е мястото да кажа, че именно с нейна помощ вещите на моят бивш съпруг се озоваха в квартирата му (благодаря, благодаря, благодаря).
  Не познавате много жени, които биха останали с бебе на 6 месеца сами доброволно, нали? И така вече... толкова години. Към момента Той вече не е сам и отношенията им са достигнали онази хармония, която има между най-близки приятели. Споделят емоции, понякога си дават крайно лични съвети и оценки и се грижат за детето. Тя със знак по-голямо, но в такива отношения няма как да бъде поставено равенство.
  Детето е най-приказното същество, което може да срещнете – открито, обичащо, раздаващо усмивки. Мисля, че това се дължи на факта, че точно като мен, не е успяло да заобича баща си преди раздялата. Това определено се явява ключов фактор в емоционалния свят на мъниците. За него семейството е мама, а татко винаги е идвал и си е отивал.
  От настоящата ми позиция на човек, преживял това на свой гръб и следящ отблизо израстването на друго дете по този начин, смея да твърдя, че, що се отнася до психиката на хлапето, този вариант е за предпочитане. Но е хубаво бащата да не отсъства напълно от живота му. Особено, ако е момче.
  Към НЕдостойнствата на Ети със сигурност мога да прибавям още. Но следващия път ще продължа с другите най-близки до сърцето ми хора.
  София Павлова 14.03.2013|13:24
  Жената е преминала през толкова много!
  Това е много интересен разказ!
  Че те родителите не изчезват като се разведат!
  mimi zvetkova 14.03.2013|12:50
  Децата ще страдат най много без родители, в това съм сигурна
  Мария Мерудия 14.03.2013|11:58
  Добри причини да пишеш!Оценяваме,че искаш да помогнеш!
  Romina Aleksandrova 14.03.2013|11:55
  Трудно е човек да вземе едно такова решение просто така, но като видиш утъпканата пътека пред себе си някак е по-лесно.
  cveti gerogieva 14.03.2013|11:14
  Тъжни истини от живота
  Gusanita Violeta 14.03.2013|10:19
  В живота се случват и такива неща - хората малко по-късно разбират, че не са един за друг. Като цяло това не трябва да се превръща в голяма драма, най-вече заради децата.
  bilyanka razpilyanka 13.03.2013|18:15
  Когато един брак се изчерпа е по-добре просто да се сложи точка и това е, в противен случай обричаме сами себе си на нещастие, а и даваме лош пример на децата си, които в един момент дори могат да се почувстват виновни за всичко това.
  Алекса Тенева 13.03.2013|18:07
  Тази женица нещо не ме радва.
  някак си не ми се четат депресантски работи
  Елемаг Електриков 13.03.2013|17:19
  офф, тая пак се есловоизлиявала
  Masha Orso 13.03.2013|16:47
  И по себе си съм забелязала, че за важните решения в живота ми винаги има катализатор - случка или човек. Всички се нуждаем от малко помощ в началото, тъй като е наистина трудно да се откъснеш от рутината.
  Tinka Tralala 13.03.2013|16:26
  Факт. Лошото е, че когато взимаш някакви решения определяш живота на други хора волно или не, също.
  Ина Мезунакос 13.03.2013|16:23
  Малко се поразмиха нещата, но пък е приятно като рубрика.
  Софи Марсо 13.03.2013|16:23
  Ами въпроса на нагласа бе хора, има много различни хора, които разбират света по много различен начин. Лошото е, че го налагат и на децата си.
  Tinka Tralala 13.03.2013|16:22
  За мен лично това значи, че този човек не те заслужава.
  Ина Мезунакос 13.03.2013|16:21
  Ами Роси не ги чети. Никой не е те е накрал насила ?? Имаш избор!
  Софи Марсо 13.03.2013|16:20
  Интересна история! Ети е истинска жена боец! Сама отглежда детенцето си (защото е един вид сама), и продължава смело напред. Желая й много щастие и нова любов!
  Tinka Tralala 13.03.2013|16:19
  Много тъжа история има Ети. За съжаление наистина се оказва, че не е била поискана. Но това не бива да означава, че няма да я поискат пак:)
  луда гъба 13.03.2013|15:55
  Всеки е сам господар на живота си,ако чака някой друг да взима решенията,никога няма да е щастлив
  Росица Живкова 13.03.2013|15:53
  Леле, това явно няма да има край. Не знам, сигурно на някои им харесва да се успокояват, че не са сами в мъката, но мен тези текстове адски ме сдухват.
  Zlatina Todorova 13.03.2013|14:58
  много е тъпо когато човека до теб едва ли не ти казва че не си достойна за любов или не заслужаваш любов и какво ли още не
  Angela Ivanova 13.03.2013|14:50
  Тази история се случва на много хора, но не виждам нищо лошо в това другите да откриват себе си в теб и това да ги прави по-спокойни, че не са само те, че не самона тях се случва и че не са сами.
  Dobi Zvezdeva 13.03.2013|14:18
  и аз скоро научих за такава градина.и аз не мога да го разбера как така ще оставиш детето ти 5 дена да го гледат и само 2 дена ще му се радваш,каквито и амбиции да имаш в работата си толкова ли някои родители не могат да отделят време да гледат детето си
  нова надежда 13.03.2013|14:14
  Инресено и увлекателно разказва жената. Явно е превъзмогнала болката.
  черен ястреб 13.03.2013|14:12
  тази история няма край
  deja vu 13.03.2013|14:08
  досега не бях чувала че имало целоседмична градина. как ше си оставяш детето на такова място
  deja vu 13.03.2013|14:01
  жените са романтични натури , винаги искат любов
  galia ivanova 13.03.2013|13:36
  оф и на мен.с всяка следваща история ме обърква все повече и повече
  Виличка Лъжичкова 13.03.2013|12:42
  така си е,но малко хора разбират,че е по-добре дете на разведени родители,отколкото да расте детето в постоянни конфликти и караници.
  Фани Василева 13.03.2013|12:16
  Със сигурност една жена с бебе на ръце е много трудно да вземе подобно решение, но пък аз адски се възхищавам на такива хора, които просто не са един за друг и всеки поема своя път. Така и детето не расте в една среда на вечни войни, лъжи, омраза...
  valya veleva 13.03.2013|12:15
  Много готино човече е тази мацка, ще ми се да има повече такива хора около мен.
  Насакото Яката 13.03.2013|12:08
  Не си дозряла, за да го разбереш.
  Milata Mila 13.03.2013|11:51
  Много ми харесват разказите на тази жена, за нещо,кеото винаги крием в себе си.
  positive thinking 13.03.2013|11:41
  личи си,че тази приятелка е помогнала във вземането на решението.
  криворазбрана цивилизация 13.03.2013|11:24
  Браво,щастието не трябва да е обвързано с децата, ако искаш да имаш щастлив живот не бива да го търпиш заради това,че детето ти ще расте с разделени родители.
  Radina Arabadjieva 13.03.2013|11:10
  Този художествен разказ все по-неясен ми става ;)
  Ема Маринова 13.03.2013|10:53
  И според мен най-лесно е да си тръгнеш и да намериш по-лесен вариант за живот,но от друга страна всеки има право да живее такъв живот ,какъвто иска,просто не всеки има куража да го направи!
  Анита Кралева 13.03.2013|10:41
  Все пак продължавам да си мисля, че това е едно много тежко решение. Наистина се изумявам как тази жена го е взела без никаква подкрепа!