text: Сн. images.gofreedownload.net
  Въпрос: Кардинал Кох, юбилейната година за 500 години от Реформацията приключи. Каква е Вашата равносметка?
  Въпрос: Успешен ли бе този празник на Христос?
  Въпрос: Вие участвахте в това възпоменание в няколко държави. Какви са най-важните аспекти, които открихте?
  Въпрос: Кард. Райнер Мария Вьолки неотдавна разкритикува ситуацията на икуменизма. Според кард. Вьолки, да се интерпретират основните разлики просто като "сфери, които взаимно ни обогатяват е фалшиво". Споделяте ли тази преценка?
  Въпрос: Можем ли да определим състоянието на икуменизма по този начин: върху темата за Бог сме всички съгласни, но не и за Църквата?
  Въпрос: За най-голяма пречка за икуменизма често се посочва фактът, че евангелистите и католиците нямат обща представа за целта на икуменизма. Как бихте определили тази цел?
  Въпрос: Да не става въпрос за "помиреното разнообразие"?
  Въпрос: В католическата традиция признаваме влиянието на Литургията и на живяната вяра върху развитието на догмите: например, във формулата на кръщението и учението за Троицата, за почитането на Дева Мария и за марийните догми. Има ли нещо такова в икуменизма?
  Въпрос: От Реформацията се е създал един вътрешен евангелски динамизъм към свободните Църкви в световен мащаб. Тези общности са един по-подходящ или поне по-привлекателен начин за живеене на християнството от традиционните Църкви?
  Въпрос: От това движение какво може да бъде плодотворно за Католическата Църква?
  Въпрос: През последните години често се споменава за един "икуменизъм на мъчениците": християните са преследвани и убивани независимо от тяхната деноминация. Къде това се е изразило по особено силен начин?
  По "отпразнуването" на 500-годишнината от Реформацията бе изписано много. Според едни това беше изключително събитие, според други - нищо сериозно не се случи. Думите на кардинал Кох обаче казват много и всеки може да забележи това в подчертаните моменти. Тъй като са прекалено много, ще отбележа най-важното.
  1. Събитието според него е най-важно от гледна точка, че всички са обединени в Христос. Това е нещо като обединяване на футболни запалянковци, когато играе националният отбор: всички си вярват по своему, но са заедно на стадиона, когато има среща събраният от цялата страна тим. Това е допустимо в света на спорта, но не и в Библията. Ако Бог приемеше подобни "агитки", в Небето всеки щеше да тегли към "своите" и да се покланя на каквото си е харесал, а от време на време да скандира за Бога.
  2. Приетото предложение на кардинал Кох да се излезе с с нова съвместна декларация за Църквата, Евхаристията и свещенството говори, че тази мерзост - Евхаристията - все повече се приема като нормална, на мястото на Господната вечеря.
  3. Твърдението, че 31 октомври е празник на Христос е абсолютно невярно. Божията намеса беше причина да се появи Реформацията. В Небето сигурно са проливали сълзи, когато потомците на реформаторите са подавали ръка на потомците на гонителите!
  4. А върхът на всичко (или дъното) е т. нар. "икуменизъм на мъченичеството". Коварството на Сатана и неговите инструменти няма граници. През вековете са избивани вярващи от всички деноминации, не защото наистина всички са били гонени, а защото по този начин Измамникът си е направил сметката да убеди днешните вярващи, че цялото християнство е гонено и в името на жертвите трябва да се обедини... срещу някакъв виртуален антихрист, какъвто може да е например ислямският тероризъм!
  12. та да бъдат осъдени всички, които не са повярвали истината, а са имали благоволение към неправдата