text: врабчета | Реалността и Митовете
  Редът на пасерина
  включва повече от пет хиляди вида птици. Група от минерални птици съдържа четири подчинени: широколистни, крещящи, полукръгови и пеещи. Броят на семействата в този отряд, според съвременните данни, варира от шестдесет до седемдесет и две. Представители на различни видове са малки и средни птици.
  Raven е най-големият представител на пътниците. Масата му по правило варира от един до един килограм и половина, но често надхвърля последната цифра. Королек е най-малкият представител на пътниците в Руската федерация. Масата му варира от пет до седем грама. Масата на някои нектарини е само три грама.
  Крилата на пасажерите могат да бъдат тънки и къси, остри и дълги. Броят на перата за първична муха варира от девет на единадесет, а втори – девет. Обикновено пневматичните пера са дванайсет, но броят им може да варира от шест до шестнайсет. Присъствието на сексуален диморфизъм се отбелязва сред пътниците. Той се проявява, разбира се, по размер и външен вид, както и в гласа си. При птиците, принадлежащи към порядъка на пътници, мозъкът е силно развит.
  Животът е значителна част от видовете, свързани с храсти и дървесна растителност, освен това, лицата на някои от тях (например, червени портокали, Зидарки, pikas и др.) Са извършени по дърветата през цялото време. Пътниците са моногамни пилета. Родовете, които се раждат, са голи, слепи и следователно безпомощни – те са в гнездото най-малко десет дни, т.е. интервала от време, докато бъдат покрити с оперение. Пътниците внимателно подготвят гнездата си. Преминаването между минувачите е пълно, в рамките на една година се случва веднъж. Диетата на тези птици е много разнообразна. Значителна част от вида пасерин се счита за заседнала. Що се отнася до врабчетата (истинските врабчета), те са обединени в рода на малките птици и принадлежат към семейството на тъкачи. Дължината на тялото варира от дванадесет до седемнадесет сантиметра. Врабците са чести. 12-15 см. 17 вида, включително кафяви, полеви, пустинни врабчета. В повечето случаи те се съхраняват в опаковки.
  Група от пътници е многобройна.
  Включва повече от пет хиляди вида птици. Приблизително шестдесет и три процента от птиците, които обитават нашата планета, се считат за тази група.
  Представители на различни видове пасажери са сходни един с друг външно. Това абсолютно не е така. Напротив, тези птици са изключително разнообразни. Например, човката има различна форма. При някои индивиди е сравнително прав, други – сплескани от горе до долу, третият – триъгълната, в четвъртата – с къси и масивни, а петият – дълги и извити. Крилата могат да бъдат тънки и къси, остри и дълги. Опашката може да бъде дълга или къса, както и вилица, клиновидна, стъпало, закръглена или права.
  Има много сухоземни видове сред пътниците.
  Относително малко. Те включват например монети, печки, брадавици, някои чучулиги. Много представители на птиците на отряда могат безопасно да се наричат ​​обитатели на въздуха. И поглъщат – жива потвърждение за това.
  Врабците обитават цялото земно кълбо.
  Повечето видове, подобни на минаващите, живеят в горски територии с топла и гореща географска ширина. Докато се приближаваме към север, броят им значително намалява. Например, в тундрата на европейската част на Руската федерация, не повече от двадесет и девет процента от общия брой на регистрираните на територията на тази територия видове птици принадлежат към пасерините. Що се отнася до Якутия, има представители на минувачите, а още по-малко.
  Пътниците гнездят на земята.
  Някои хора. Други в пукнатините на скалите или камъните. Често гнездото на пасажерите може да се намира в дупки. Голям брой видове построяват гнезда в храсти и дървета. Някои видове гнездят в човешки сгради.Като правило мъжът се определя с мястото на гнездовата структура. Зидарите (и има две от тях за една година) обикновено съдържат четири или шест яйца, но това количество може да варира както в тази посока, така и в другата посока. Яйцата имат малък размер и доста оцветени цветове (по-голямата част от видовете). Интересно е фактът, че понякога втората зидария попада в този интервал от време, когато пилетата на първите не са все още независими. В този случай мъжът се грижи за първото пиле. Nasizhivanie продължава от единадесет до четиринадесет дни (при повечето видове). Вече десет до единадесет дни след раждането на гнездото са готови да напуснат гнездото. Сексуално зрелите млади хора стават по правило на една година.
  Врабче на къщата е малка птица, широко разпространена в цялата Руска федерация. Дължината на тялото на врабчето на къщата е от четиринадесет до петнадесет сантиметра, размахът на крилата е средно двадесет и един до двадесет сантиметра, телесното тегло варира от двайсет и три до четиридесет грама. Структурата на това врабче е компактна. В къщата врабче е съсед на човек, често се вижда на улиците на града, в работническите селища. Видове от този вид изграждат гнезда в пукнатините на сградите под покривите на къщите. Полагането на домашно врабче съдържа пет или шест яйца. Тяхната повърхност е сиво-синя (с петна от кафяв цвят) или бяла. Nasizhivanie яйца се извършва в рамките на единадесет или тринадесет дни. Пилетата се хранят както мъжки, така и женски. В храненето на младите индивиди са предимно насекоми. Пилетата излитат от гнездото на десетия ден, след като се раждат.
  Врабците са плодородни птици. През една година те извеждат две (на север) или дори три (на юг) потомци. Отпътуване на пилета от първата зидария е в края на май или началото на юни, а полетът на пилетата от втората зидария е през юли. За породите е странно да се разхождат в стада, понякога претоварванията на врабчета, които се хранят с полета, съставляват няколко хиляди души. Вече в края на есента врабците имат абортивен сексуален цикъл. Това означава, че мъжете отново започват да се грижат за женските, да подменят старите гнезда, да носят строителните материали в тях, врабчетата на къщи отново да се върнат в този период. Между другото, коригираните гнезда ще служат като врабчета за врабчета в студена зима.
  Врабчето на къщата е заседнала птица.
  Почти през цялата си област на разпространение. Изключение правят хората от най-северните региони – летят на юг за зимуване, понякога на разстояние до хиляда километра. Индивидите, които гнездят в Централна Азия за зимата, се преместват в Индия и Азия. Що се отнася до общата територия за разпространение, домашното врабче е обикновена птица в Европа и Азия (не може да се намери само в Арктика), Африка, Америка, Нова Зеландия, Австралия, на много острови.
  Врабче за къща е полезна птица. В северните райони на Руската федерация индивиди от този вид унищожават градинските вредители, които се възползват от човека. Но в южните райони на Русия домашното врабче донася значителни щети. През лятото са засегнати нефтените и зърнените култури, както и плодовете. Струва си да се отбележи, че в други сезони вредата от домашните врабчета е незначителна.
  Врабчетата на дома не могат да живеят в плен. По-скоро, напротив, в плен те могат да живеят много дълго. Домашните врабчета са непретенциозни за храната. Диетата на тяхната храна трябва да включва зърнена смес. Добавя меки фуражи, слънчоглед и ориз. Домашните врабчета в плен могат дори да се размножават. Те стават напълно укротени, ако бъдат извадени от гнездото преди полета. По време на периода на гнездене трябва да се внимава да има гнезда в заграждението. Височината на окачените гнезда е средно около тридесет и пет сантиметра, а площта трябва да бъде петнадесет на петнадесет сантиметра. В периода на грижа за потомството, фуражните животни трябва да се добавят към храната на врабчетата.Това са живи насекоми и техните ларви, натрошени твърдо сварени яйца, неокислена извара и пресни билки.
  Земното врабче на външен вид и начин на живот прилича на домашно врабче. – Оцветяването на оперението на индивиди от тези два вида е подобно, но в земните врабчета, за разлика от кафяви, на крилата и опашката има бели петна. Земното врабче не е толкова широко разпространено, колкото врабче на къщата. Живее в пустинята Гоби и на територията на Руската федерация може да се намери на територията на Югоизточния трансбайкал и югоизточния Алтай. Земното врабче е заседнала птица. По пътя на живота земното врабче е все още различно от къщата на врабчето. Врабчето живее в широки долини, в пустинни планини и хълмисти степи. Изоставените гробища на гризачи служат като места за гнездене и нощувки на земни врабчета. Гнездото е разположено на дълбочина от седемдесет и пет сантиметра от входа на дупката. Гнездото на земно врабче е поставено в бивша жива камера на гризач, обитаващ дупка, това е депресия в купчина сено, наведено от този гризач. Този канал понякога е облицован с пера, но най-често глинено врабче използва вълна. Зидарите съдържат пет или шест яйца. Младите индивиди влизат в малки стада. В тази композиция младите врабчета прекарват зимата. Диетата на глинените врабчета включва семена от степни треви и насекоми.
  Каменното врабче има скромно оцветяване на оперението.
  Тонът му е равномерно кафяв, но на гърдите има жълти петна, а на опашката – бяла лента за предварителен връх. По размери каменното врабче е малко по-голямо от къщата врабче. Теглото му като правило варира от тридесет до тридесет и шест грама. Това врабче е много мобилно и шумно. Що се отнася до последното, е по-лесно да се намери камъкът врабче с глас. На повърхността на земята птицата се движи, скачайки, тя може да бъде доста дълга във въздуха. Диетата на камъка врабче включва насекоми и плодове. Птицата може да причини значителни щети, като яде зърно в полетата близо до местообитанието си.
  Навсякъде се разпространява каменно врабче. Не точно. Диапазонът на разпространение на индивидите от този вид обхваща териториите на Северозападна Африка и Южна Европа, както и територии от Транбаялия, Монголия, Китай и Индия до Израел и Мала Азия. На цялата територия на разпространение тази птица среща спорадично. В южните части на района на разпространение каменното врабче води уседнал живот, а на север е мигрираща птица. Каменното врабче се установява на скалисти планински склонове и скали, глинести и каменисти скали. Още през април индивидите от този вид започват да се размножават, мъжете започват да пеят. Каменни врабчета гнездят в колонии. Една колония понякога включва няколко десетки двойки. Масонството обикновено съдържа пет или шест яйца, но броят им може да варира от четири до седем. Повърхността на яйцата е зеленикаво бяла или бяла. Тя ясно показва тъмни петна. В гнездото пилетата са около двадесет дни. Млековете стават през юни, а на първо време пилетата живеят отделно. Само с настъпването на есенната пора младите хора се събират в стада. Търсенето на храна кара птиците да водят номадски живот. През лятото, едно каменно врабче гнезди два пъти.
  Врабче на полето е човешко съжителство. Той, както и къщата врабче, често приготвя гнезда в човешките селища, например под покривите на къщите. Въпреки това, той по-често изгражда гнезда в естествена среда. Полярно врабче гнезди в големи градини, паркове, подрежда гнезда в храсти, гори, покрай ресни на горички. Гнездото често се намира в глинени кухини и кухини. Зидарите съдържат от четири до осем яйца, но най-често те са пет или шест. Повърхността на яйцата е сивкава или бяла на цвят и се появяват малки тъмни петна.
  Полярно врабче е полезна птица.
  Ако разгледаме само случаите, в които зимно врабче се забива в семената на плевелите. Тя е безвреден в големите населени места и северните части на разпространението си (обхваща територията на Европа и Азия). Това се обяснява с факта, че броят на врабчетата тук е незначителен, а също така няма и обширна сеитба на хляб. Що се отнася до южните райони на разпространението, където броят на полето врабче е голям и обработката на почвата е много развита, индивидите от този вид могат да причинят значителни щети. Полярно врабче е способно да причини много големи щети на посевите от слънчоглед, коноп, зърнени култури (особено просо). Има регистрирани случаи, когато тези птици са донесли културата до такава степен, че нейното почистване стана нерентабилно. Това се случва, по протежение на горските пояси, врабчетата на полето да поглъщат до деветдесет процента пшенични уши. Плодовите градини и горските насаждения също страдат от нахлуване на полеви врабчета, които за селското стопанство са много по-вредни от домашните врабчета. Където броят на полето врабче е много висок, той дори се бори с него.
  Пустинното врабче се различава значително от другите врабчета.
  Първо, тя има светло оцветено оперение. На второ място, гласът му е съвсем различен от гласа на значителен брой други врабчета. Само определен брой звуци, издадени от пустинни врабчета, е малко като чуруликане на врабче в къщата. Районът на разпространение на пустинното врабче покрива териториите на Източен Иран, Източна и Северна Африка, се установява в неравномерни и бурхански пустини, надарени с храстова растителност. Пустинните врабчета са заседнала птица. Диетата на тяхното хранене включва растителни семена, както и какавиди и ларви на малки насекоми.
  Саксалското врабче е кръстено заради местообитанието му.
  Разпределението на тези врабчета обхваща полупустините и пустините в Централна и Централна Азия. Разцъфтяването на саксаул, подобно на някои други храсти, става място за подреждане на саксаловите врабчета на гнездото им. По навици, индивиди от този вид са подобни на други врабчета, но врабчетата саксаул не причиняват вреда на селското стопанство.
  Златното врабче има красиво оцветяване на оперението.
  Златисто-жълтите оттенъци са типични за оперението. Опашката перата имат тъмно кафяв цвят, бял цвят на покриващите пера се движи до жълто, когато се приближават към върха. Чокът е розов, но става черен по време на брачния сезон. Перенето на женското златно врабче има кафяво-жълт цвят. Дължината на възрастните достига тринадесет сантиметра.
  Златно врабче е малко позната птица.
  Възникват в крайбрежните райони на Червено море. По този начин тя може да се види в страни като Арабия, Сомалия и някои други. Златното врабче е колонизирано в храсталака. Строителният материал за гнездото са клонки и трева. Nest е построено върху дървета или храсти. Зидарите съдържат три или четири яйца. Леката повърхност на яйцата е покрита с кафяви петна. Диетата на златните врабчета включва семена от различни растения. Тази птица обаче храни потомството си с насекоми.
  Златните врабчета лесно се държат у дома.
  Всъщност тези птици са доста неудобни за условията на тяхната поддръжка и приятното им оцветяване на перата винаги удовлетворява окото. Съдържат златни врабчета е най-добре в градината заграждения, но е възможно и в големи клетки. Ако врабчето се отглежда в волиери, е желателно птиците да се пазят в малко стадо. Гнезда на златни врабчета, изградени върху храстите. Само едно женско участва в излюпването. Тя трае около десет дни. Девет до тринадесет дни след раждането гнездото оставя гнездото. В процеса на хранене потомство на златни врабчета, е необходимо да се даде живи насекоми и техните ларви.
  Много поети, писатели и художници избраха врабчето за обект на вдъхновение.
  Например, в древни времена от нас, пеене Афродита, Сафо (древногръцкия поет) изобразен колесницата на богиня, изготвен от никой друг освен врабчета. Врабчето дори стана обект на ода на един от древните гръцки поети. Принцеса Олга, която управлявала в Русия през десети век, използвала врабчета (заедно с нечистотиите) като оръжие за възмездие. Желаейки да отмъсти за убийството на съпруга си от Древляните, принцесата привързала опашката към опашките на птиците (това е тлеещ материал). След това птиците предизвикаха пожар в град Древляни. Думата "Спароу" се превръща в името на едно добре познато списание за деца, публикувано от Маршак, който също е написал стихотворение "Врабче в зоопарка", което се влюбва в всички деца. И има такъв израз като "стрелба врабче", което обикновено се използва по отношение на стария човек. Врабчето в някои градове дори издига паметници. Например в Бостън има един. Причината за неговото изграждане е благодарността на врабчето за изхвърляне на култури и градини от инвазията на гъсеници. Фактът е, че този огромен град е бил нападнат от толкова много неизвестни насекоми по онова време, че е създадено усещане за вездесъщност. С тези вредители врабците се изправяха без никаква специална работа (те бяха специално донесени от Англия и след като изпълниха своята функция те останаха на новото си място). Паметник на врабчето може да се види в Беларус – град Барановичи. И, разбира се, има паметник на тази птица в Санкт Петербург. Той обезсмърти героя на популярната песен за деца – Чижика-Пиджик.
  Врабчето получи името си поради характера си.
  Дълго време съжителство на човека и врабчето (най-приблизителната за човешкото обиталище е на мнение, врабчета къща врабче) хора, разгледани по-подробно естеството на тази птица. Врабците бяха хитри, смели, но натрапчиви и крадливи. Според популярния слух думата врабче идва от две думи: "крадец" и "Бей". Тази сгъваема хипотеза има право да съществува, нейната основа не е много добре аргументирана. Съгласно друга, по-вероятна версия, врабчето е наречено по този начин в своя чуруликам. Ономатопедичната основа даде името на тази птица. От думата "коу" имаше думи "кутия" и "врабчета", тъй като те са съгласни с него. Врабчето се превърна в "врабче", точно поради това, че се е забъркало.
  Не е лесно да се хранят малко врабче, което се гнезди на човек. Напротив, тя е много по-лесна от възрастните. Малките жълти врабчета не изпитват страх към човек и лесно отварят клюна си за хранене. Малки насекоми (например, щурци), както и мравки "яйца" са идеални за тях храна. Не се препоръчва да се дава на новородени пилета на земните червеи, тъй като те често са заразени с хелминти. Не давайте и брашно червеи – това е твърде груба храна за децата. Ако по някаква причина живата храна не е на разположение, тогава врабците трябва да получат пилешки яйца, които са заместител на жива храна. Яйцата трябва да бъдат предварително приготвени, след това да се смилат възможно най-добре. В допълнение, пилетата могат да получат месо и нискомаслено извара. Консистенцията на всяка смес трябва да позволява ролки, подходящи за гълтане. Храненето на врабчето използва пинсети. След като бебето погълне три или четири топки, трябва да се капе малко вода в човката му. Периодичността на хранене е веднъж на час, с изключение на нощното време. Гнездото ще започне да се отдръпва от храната веднага щом се яде. След това капсулата за отпадъци обикновено се освобождава.