text: December | 2013 | Хастар – Личният блог на Юрий Йорданов
  Отговорът, който ще търсим през 2014
  Протестите на 2013 зададоха хиляди пъти въпросът Кой?.
  Но хиляди пъти неизречен, но зададван от Протестите е въпроса:
  Кой обича България искрено?
  Това е въпросът на идващите години в живота ни. Въпросът, който ние задавахме и ще задаваме на властниците, на себе си, на хората до себе си, на партиите. Въпросът, който събира и фокусира в в себе си всички онези въпроси за ценности и морал, които са "тухличките" на една нова, честна към себе си, прозрачна и просперираща България. Страната, за която мечтаят и се борят през делата си всички честни хора на страната ни. От нашите честните и откровени отговори на този въпрос ще се роди и възкръсне нашата България.
  Отговорите и делата са лични, резултатите са общи.
  Кой и как обича България искрено?
  Това ще в въпросът, чийто отговор ще търсим през 2014!
  текстът е публикуван на сайта offnews.bg на 17 октомври 2013
  Промяната като възкресение
  Последният ден в календара е сякаш точката на една страница от новелата на живота ни. От онези броени от Господа странички, които ние "пишем" през перодъжката на делата си, и "направлявани", крепени от дланта на невидимия, Той. Онзи, на които се "гневим", когато сме слаби и благославяме, когато сме силни. Господ, за който "подозираме" цял живот, че ни дава сили и надежди и с Който разговаряме е душите си вечно, непрестанно, без умора докато дишаме. Осъзнато ли не – ние го правим цял живот.
  След този "последен" ден, за който всемираът не знае, че сме го натоварили с толкова много смисъл, животът продължава. Банално, протяжно или забързано, но продължава. Един ден, който е затрупан от спомените, надеждите, покрусите и бляновете не едни други 364 дни. Един анонимен ден, които ние товарим всяка година с роля, която Времето не подозира, че му отдаваме.
  Годината със "серийния" номер 2013 бе една от малкото години в живота ни на хора и човеци, която не се побира в рамките на простите обяснения и леките думи. Това бе една година, в която чувствата изскочина от скриновете, таваните и мазетата на душите ни и отново ни върнаха усещането за живота като стихия, обич, омрази, надежди, прошки и вяра, много вяра.
  Нашето колективно "възкресение" като хора започна. Неочквано, неподозирано, връхлетяло, освободило ни. И както е видно – това е само началото на един път, който без значение името – Кръстен, път към себе си, път към другите и пътуване към Агората на страната ни е едно пътуване след което никой и нищо нямат да бъдат същите. Едно пътуване, което започна като искрена изненада за самите нас ще продължи и ще ни води към една желана, страшна, копняна и мразена дума, значеща всичко това заедно и наричана кратко Промяна.
  2013 свършва за календара, за да се "роди" новата 2014. Извървяният път от всеки от нас става все по-видим и надеждите все по-силни. Зад декларативността на тези кратки думи всеки от нас събра в шепите на душата си хиляди спомени, които хранят вярата ни в случилото се Чудо.
  Някъде, между много мъдрости казани от хилядите поколения хора и стотиците цивилизации живяли на земята се е родила сентенцията "всеки дълъг път започва с една, първа крачка" Казват, че била Китайска.
  Най-важната, най-четената и най-ценната за всеки от нас е книгата на нашата душа и нейния досегашен живот. В океана на спомените ни има от всичко. Там го има всичко онова ценно, за което говорят "големите" книги. Дано Вярата ни и Господ ни помогнат на "прочетем" себе си честно и мъдро, "пишейки" следващата страница от своята лична новела, наречена живот.
  Прозренията ни чакат, пътешествието продължава. Пътят към нас самите, към другите и към вярата ни в Доброто ни чака! Ние възкръснахме и възкръсваме! Ние пътуваме.