text: Решение №11910
  Върховният административен съд на Република България - Пето отделение, в съдебно заседание на девети декември две хиляди и втора година в състав:
  по адм. дело № 8866/2002.
  Производството е по чл. 33 и сл. от Закона за Върховния административен съд (ЗВАС).
  Образувано е по касационна жалба, подадена от П. И. Д., действуващ като управител на [фирма], [населено място], против Решение № 179/3.07.2002 г. по адм.д.№ 304/2002 г. на Русенския окръжен съд, по силата на което е отхвърлена жалбата на дружеството срещу Заповед № 3/11.03.2002 г. на Директора на Регионална инспекция по околната среда и водите (РИОСВ) - [населено място]. Наведени са доводи за неправилност на решението поради необоснованост - касационно основание по смисъла на чл. 218б, ал. 1, б. "в" пр. 3-то от ГПК и се отмяната му.
  Ответникът по жалбата - Директорът на РИОСВ, [населено място] - редовно призован, не се представлява и на ангажира становище.
  Прокурорът от Върховна административна прокуратура дава мнение за неоснователност на касационната жалба.
  Върховният административен съд, състав на пето отделение, като обсъди данните по делото, приема касационна жалба за процесуално допустима, като подадена в срока по чл. 33 ал. 1 от ЗВАС от надлежна страна, имаща право и интерес от обжалването. Разгледана по същество, жалбата е неоснователна.
  С обжалваното решение състав на Русенския окръжен съд, в производство по чл. 33 и сл. от З., във връзка с чл. 18 ал. 2 от Закона за опазване на околната среда (ЗООС, отм. ДВ, бр. 91/25.09.2002 г.) е отхвърлил жалбата на [фирма], [населено място] срещу Заповед № 3/11.03.2002 г. на Директора на РИОСВ, Р. за заплащане на разходи в размер на 194 лв. по осъществен контрол за замърсяване на околната среда. Мотивирайки акта си, съдът е приел, че от данните по делото е безспорно доказано наличие на замърсяване на околната страна от страна на [фирма], [населено място], поради което, на основание чл. 18 ал. 2, във вр. §1 т. 5 от ЗООС, (отм.), дружеството дължи заплащане на разходите по контрола в определения размер.
  От събраните по делото доказателства е безспорно установено, че при изпълнение на мониторинг на обектите, формиращи отпадъчни води и заустващи във водни обекти, е констатирано замърсяване на околната среда по смисъла на § 1 т. 5 от ДР на ЗООС (отм.), от страна на [фирма], [населено място]. Със заповед № 3/11.03.2002 г. на Директора на Р. - Р., на основание чл. 18, ал. 2 от ЗООС (отм.) е наредено разходите за контрол на околната среда в размер на 194 лв. да бъдат заплатени от дружеството - касатор, като установен замърсител. Съгласно цитираната разпоредба, установеният замърсител заплаща разходите по осъществения контрол върху състоянието на околната среда, а съгласно § 1, т. 5 от ДР към ЗООС (отм.), замърсяване на околната среда е всяка промяна на качествата й, вследствие на възникване и привнасяне на физически, химически или биологични фактори от естествен или друг източник в страна или извън нея.
  В конкретния случай въз основа на констативен протокол за извършена проверка от контролните органи на РИОСВ - Р. от 14.11.2001 г. е установено, че източник на замърсяване е именно дружеството - жалбоподател, което е констатирано въз основа на анализ на проба от отпадъчни води от изхода на пречиствателната станция - ГПСОВ, [населено място], чиито води заустват в р. Бели Л.. От представения по делото констативен протокол, подписан без възражения от представител на жалбоподателя, се установява, че физикохимичният анализ на проби отпадна вода са взети от посочения обект. Касаторът не ангажира доказателства, оборващи констатациите на контролните органи на РИОСВ - [населено място] по Протокол № 380/ВД от 20.11.2001 г., съдържащ физикохимичен анализ на проби от отпадни води на изход ГПСОВ, Р.. При тези данни, релевантните за спора факти, с чието настъпване правната норма свързва определени правни последици, са се осъществили, предвид на което органът е достигнал в акта си до законосъобразния извод за наличието на действия, представляващи замърсяване на околната среда от жалбоподателя и от там - до дължимост на разходите във връзка с осъществения контрол. Към доказателствения материал по делото са приобщени колкулация на разходите за осъществения контрол и Заповед № 232/29.08.2000 г., с която е определен ценоразпис за цените на лабораторните анализи, на базата на които органът е определил и дължимия размер на разходите, отразен в акта му по чл. 18 ал. 2 от ЗООС (отм.).
  Предвид изложеното, Русенският окръжен съд обосновано е счел, че при постановяване на атакуваната заповед, административният орган е приложил правилно материалния закон и не е допуснал нарушение на административно производствените правила - административният акт е издаден от надлежен орган, в предвидената от закона форма, след като са изяснени всички факти и обстоятелства от значение за случая, като приетите за установени фактически констатации се подкрепят от събраните доказателства. В касационната жалба са наведени същите доводи, които са били предмет на въззивната жалба и обжалваният съдебен акт съдържа мотиви в тази насока, които се споделят от настоящата инстанция, поради което не следва да бъдат преповтаряни. Като е развил съображения, че обжалваната Заповед № 3/11.03.2002 г. на Директора на Р. - [населено място] за заплащане от страна на [фирма], [населено място] на разходи в размер на 194 лв. по осъществен контрол за замърсяване на околната среда е законосъобразна и е отхвърлил подадената срещу нея жалба, Русенският окръжен съд е постановил правилно решение, което следва да бъде оставено в сила.
  Водим от изложеното и на основание чл. 40 ал. 1 пр. 1-во от ЗВАС, Върховният административен съд, пето отделение,