text: Енцефалит: какво представлява енцефалитът?
  Назад | Начало Здравни проблеми Енцефалит
  Какви са видовете енцефалит, причините и рисковите фактори за неговото развитие?
  Симптоми на енцефалит при бебета, деца и възрастни
  Усложнения и последици при енцефалит
  Как се поставя диагнозата при енцефалит?
  Какво е лечението при енцефалит?
  Как да се предпазим от развитие на енцефалит?
  Възстановяване след енцефалит
  Енцефалитът представлява най-общо възпаление на някоя от частите на мозъка (малък мозък, главен мозък, гръбначен мозък). Възпалението на главния мозък се нарича енцефалит, на гръбначния мозък се означава като миелит, а при засягане и на двете структури се касае за енцефаломиелит. При засягане на мозъчните обвивки се касае за менингит, а при ангажиране и на мозъчните обвивки и на отделните части от мозъка се говори за менингоенцефалит.
  Най-честите причини за развитие на енцефалит са вирусните инфекции (херпес симплекс вируси, цитомегаловирус, паротитен вирус, арбовируси), а сред най-чувствителните популации са бебета и малки деца, лица в напреднала възраст, пациенти с компрометирана имунна система. В различните географски райони се наблюдава различна честота на отделните форми на вирусен енцефалит, като в тропическите райони преобладават кърлежовият енцефалит и пренасяните от комари вирусни инфекции, докато в Европа по-често се касае за енцефалит вследствие на херпесна инфекция, цитомегаловирусна инфекция, детски инфекции (морбили, паротит, рубеола) и бактериални форми на менингоенцефалит.
  Основните видове енцефалит включват първичен енцефалит (при директна инвазия на мозъчните структури) и вторичен енцефалит (нарича се още постинфекциозен енцефалит). В зависимост от етиологията се различават инфекциозен (с причинител вируси, бактерии, гъби) и неинфекциозен (автоимунен, при травми, след отравяния и други).
  Леките форми на болестта протичат с грипоподобни прояви, докато при тежките са налице различни неврологични увреждания, гърчове, загуба на съзнание, когнитивни нарушения.
  Поставянето на диагнозата обикновено включва клинико-лабораторни изследвания, образни и инструментални изследвания, лумбална пункция и други, а терапията често е симптоматична, поддържаща с подходящи средства и методи за стабилизиране състоянието на пациентите.
  Профилактиката срещу развитието на болестта включва общи мерки (висока лична и битова хигиена, поддържане на добър имунологичен статус) и специфични мерки (ваксини, осигуряване на ефективна защита срещу комари и кърлежи).
  Пълното и оптимално възстановяване след прекаран енцефалит може да наложи назначаване на допълнителна терапия (физиотерапия, психотерапия, медикаментозно лечение и други).
  Видове, причини и рискови фактори
  В зависимост на локализацията на болестния процес се различават:
  енцефалит: възпалението обхваща главния мозък
  миелит: възпалението обхваща гръбначния мозък
  енцефаломиелит: във възпалителния процес са въвлечени и главният и гръбначният мозък
  В зависимост от произхода на болестния процес се различават два основни вида енцефалит:
  първичен енцефалит: развива се при директна инвазия на мозъка от инфекциозните агенти
  вторичен енцефалит: известен е още като постинфекциозен енцефалит и се развива обикновено няколко седмици след прекарана инфекция
  Причините за развитие на енцефалит биват инфекциозни (вируси, бактерии, гъбички) и неинфекциозни (автоимунен, летаргичен енцефалит, след отравяне). Най-често се наблюдава вирусен енцефалит, причинен от херпесните вируси, ентеровируси, паротитен вирус, арбовируси.
  Към рисковите фактори, допринасящи за развитието на болестта и отговорни за по-тежкото протичане при някои пациенти, се включват:
  възраст (крайните възрастови групи)
  пропуски в задължителните имунизации
  посещение на ендемичен за определена вирусна инфекция район
  Клиничното протичане при деца над 2 години, подрастващи и възрастни е идентично и може да включва:
  симптоми при леко протичане: грипоподобни прояви (миалгия, артралгия, фебрилитет, умора, слабост), гадене, повръщане, главоболие
  симптоми при тежко протичане: гърчове, промени в съзнанието, загуба на съзнание, кома, парези, парализи и други
  В зависимост от етиологията са възможни кожни обриви, гастроинтестинални и респираторни прояви, а при засягане на мозъчните обвивки се наслагват и симптоми на менинго-радикулерно дразнене, повишено вътречерепно налягане, тежки неврологични увреждания.
  При бебета и кърмачета под 2 години симптомите често включват:
  сънливост и липса на активност
  неспокоен плач и раздразнителност
  бомбиране (изпъкване) на фонтанелата
  С по-висок риск от развитие на различни по вид и тежест усложнения се асоциират тежкото протичане на болестта (особено при загуба на съзнание), неглижирането на проявите и закъснението в медицинската намеса, етиологичните особености и редица индивидуални фактори (възраст, подлежащи заболявания, общо състояние).
  Сред най-честите усложнения се включват:
  гърчове, епилепсия
  кома, леталитет
  Поставянето на диагнозата при енцефалит изисква комплексен подход:
  анамнеза и клинико-лабораторни находки
  ядрено-магнитен резонанс на главата
  Терапията при енцефалит обикновено включва:
  противовирусни средства (в някои от случаите на вирусен енцефалит): противохерпесни (ацикловир), насочени срещу цитомегаловирус (ганцикловир) и други
  противовъзпалителни препарати: нестероидни противовъзпалителни средства, кортикостероиди
  аналгетици и антипиретици: парацетамол, ибупрофен, напроксен и други
  общи мерки: почивка на легло, рехидратация, корекция в хранителния режим (при нужда се преминава към парентерално хранене)
  поддържащо лечение: проследяване и корекция на алкално-киселинното равновесие, електролитния баланс, дихателната и сърдечно-съдовата функция
  лечение на усложненията: антиконвулсивни средства при гърчове, диуретици при мозъчен оток и други
  Най-често в клиничната практика се касае за вирусен енцефалит, поради което основните профилактични мерки са насочени към намаляване риска от заразяване със съответния инфекциозен агент:
  общи мерки: висока лична и битова хигиена, пълноценно хранене, ограничаване на вредните навици, избягване на контакт с болни хора, поддържане на висока имунна защита
  специфични мерки: ваксини (например ваксината морбили, паротит, рубеола), мерки за предпазване от ухапване от кърлежи и комари (репеленти, защитно облекло, използване на инсектициди)
  При леките форми на енцефалит пациентите се възстановяват напълно без необходимост от допълнително лечение. След тежко прекаран енцефалит, развитие на усложнения, както и при пациенти от рисковите групи, често се налага назначаване на допълнителна терапия за оптимално и пълно възстановяване, която може да включва физиотерапия, трудова терапия, речева терапия, психотерапия, медикаментозно лечение и други.