text: Синдром на Cotard Симптоми, причини, лечение / Психични разстройства / Психопатология | Thpanorama - Направете себе си по-добре днес!
  Синдром на Cotard Симптоми, причини, лечение
  на синдром на cotard е рядко психично разстройство, което се характеризира с човек, който страда от вярата, че е мъртъв (образно или буквално), страда от гниене на техните органи или осигурява тяхното "несъществуване".
  Той е определен като вид делириум, който също е наречен делириум на нихилистично отричане или делириум.
  В тази статия ще обясним от какво се състои този синдром, какви са характеристиките на тези заблуди, какви възможни основни нарушения могат да съществуват и какво лечение може да се извърши..
  Характеристики на синдрома на котрада
  Синдромът на Cotard е клинично много странна болест. Характеризира се с заблуда или отрицание, при която пациентите се проявяват предимно с убеждението, че са мъртви..
  Също така, хората, страдащи от този синдром, отхвърлят съществуването на техните телесни органи и вярват, че са сигурни, че са в състояние на разлагане.
  В някои случаи тези заблуди могат да бъдат съчетани с убеждението на пациента да бъде безсмъртен, факт, който е поне парадоксален.
  Това разстройство придобива специфичното име на синдрома на cotard поради френския невролог Jules Cotard, който първи е описал тези клинични прояви през 1880 г..
  Известният френски невролог направи дефиницията на синдрома на cotard, като наблюдаваше тези видове заблуди, характеризиращи се с вярата, че са мъртви при различни пациенти с психични разстройства..
  По този начин синдромът на котара се счита за особено екстравагантен и сериозен вид делириум поради неговите характеристики и качества.
  За да се разграничи синдромът на бебето, е необходимо да се уточни какво е делириум. Делириумът е промяна на мисълта.
  Мисълта изпълнява важната функция за разбиране, разбиране и улесняване на тълкуването на света и човешките отношения.
  Хората нямат същата мисъл, откакто сме родени, тъй като това се развива с времето.
  Когато сме деца, имаме по-примитивна или магическа мисъл и докато стареем, развиваме по-логично мислене.
  Когато говорим за промени в мисълта, можем да го направим на два вида: промени в хода на мисълта и промени в съдържанието на мисълта..
  Промените в хода на мисълта са тези, които се отнасят до аномалии в плавността и скоростта на мисълта.
  По този начин, един вид промяна на хода на мисълта ще бъде taquipsíquia, която определя изключително бързо мислене, което пречи на мисленето или говоренето нормално..
  Когато говорим за промяна на съдържанието на мисълта в промяна, ние се позоваваме на патологични модификации в идеите, които имаме в ума, конфигурирайки това, което знаем като делириум.
  По този начин делириумът се състои в това, че имаме твърдо поддържана мисъл, но с неадекватни логически основи.
  Тази мисъл или идея се характеризира с това, че е непоправим с опита или с демонстрирането на неговата невъзможност и неадекватност за културния контекст на субекта, който го поддържа..
  И така, една заблуждаваща идея като вярата, че не можете да местите лявата си ръка, не се променя с наблюдението на ръката ви в движение, така че патологичната идея продължава, въпреки че има доказателства, че е невярна..
  Има различни видове заблуди. Някои примери биха били референтен делириум, при който пациентът счита, че има признаци, знаци и символи, адресирани директно до него, или еротични заблуди, когато пациентът вярва, че човек е влюбен в него.
  Как е делириумът на синдрома на котарада? симптоми
  Преди всичко трябва да се отбележи, че когато говорим за синдром, говорим за набор от симптоми, които съдържат редица характеристики и които придават значение на болестта или синдрома..
  Това означава, че синдромът на котрада се конфигурира от група симптоми и значими признаци, които определят характеристиките на заболяването.
  Хората, страдащи от делириум от котарда, отричат ​​съществуването на тялото си. Темата вярва, че живее по нереален начин, тъй като вярва, че е мъртъв, въпреки че продължава да се отнася към света.
  По същия начин тези хора обикновено представят убеждението, че нямат нерви, кръв, мозък, вътрешни органи или други части на тялото си..
  В някои случаи те могат да повярват, че страдат от гниене на техните органи и осигуряват възприемането на миризмата на разлагащото се тяло, поради което към делириума се добавя обонятелна халюцинация..
  Тъй като всички тези вярвания съставляват делириум, те не могат да бъдат опровергани чрез доказателства.
  Например: ако човек с котаден синдром, който смята, че няма вътрешни органи, е представен с рентгенови лъчи или образци за съществуването на неговите органи, той няма да спре да вярва в своя делириум и ще продължи да притежава идеята да не ги има.
  Пациентът може да аргументира всеки аргумент, за да запази своята заблуждаваща идея, като например, че тестовете, които са направили, са манипулирани или че органите, които присъстват в тестовете, не са ваши.
  Друг вид представяне на тези заблуди се състои в това, че светът свършва и че те са мъртви, или в някои случаи, вярвайки, че са безсмъртни и напълно отричат ​​човешкото състояние..
  По този начин основните заблудени мисли за този синдром са:
  Вярата, че тялото ви не съществува и че живеете нещо нереално, което се случва само във вашето въображение.
  Вяра, че ти липсва кръв.
  Вяра, че е мъртва.
  Вярата, че органите са гниещи.
  Убеждението да има червеи под кожата поради гниене на тялото им.
  Убеждението, че няма органи или се разлага.
  Вяра, че не е нужно да се хранят, тъй като са мъртви.
  Вяра, че е безсмъртна.
  Вярата, че нямат вътрешни органи.
  И накрая, трябва да се отбележи, че синдромът на котарда се оформя от други симптоми извън заблудите, които могат да играят важна роля както в еволюцията на болестта, така и в развитието на заблуди..
  Основните от тях са обикновено депресивни симптоми (тъга, липса на удоволствие, липса на интерес и т.н.), негативни мисли, идеи и опити за самоубийство, загуба на апетит и прием, самоосакатяване и аналгезия или липса на болка.
  Синдромът на cotard е проявление, което може да се появи в широк спектър от психични разстройства.
  Все пак, има предвид, че 89% от случаите на синдрома на котарда се появяват в депресивно разстройство.
  Въпреки че делириумът не е непременно свързан с тежестта на депресивните симптоми, той обикновено е показател за по-голяма тежест и по-лоша прогноза за депресия..
  В действителност, Jules Cotard предложи два различни типа синдром на cotard, свързани с депресия.
  Синдромът на Cotard-I, който би бил оформен от наличието на патологична тъга, безпокойство и безумни идеи за промени в собственото тяло (хипохондричен делириум) и заблуждаващи нигилистични и отрицателни идеи.
  Синдромът на котард II, който би бил оформен от слухови халюцинации, тревожност, депресия и заблуди.
  Освен депресията, синдромът на cotard може да се появи и при други психопатологични нарушения като шизофрения, биполярно разстройство, деперсонализация, кататония или деменция..
  Случай на синдром на cotard
  За да видим по-ясно какви типове мисли се представят в съзнанието на човек, страдащ от синдром на котард, сега ще обясня два от най-известните реални случаи на това заболяване..
  Мадмоазел Х
  Това е първият случай, проучен от Жул Котард, който е довел до появата на синдрома през 1880 година.
  Случаят е за жена на средна възраст, която твърди, че няма мозък. По същия начин той споменава, че няма нерви или кръв или различни части на тялото, като например гърдите или вътрешните органи и вътрешностите.
  Пациентът имаше неоспоримо убеждение, че тялото й притежава само кожа и кости, така че нейният организъм не съществува и тя се възприема като инертно същество..
  Последиците от синдрома на котарата могат да бъдат много опустошителни, тъй като, например, в този случай пациентът, според убеждението, че е мъртъв, отрече нуждата да бъде подхранван.
  Жената, пострадала от този делириум, завърши с умиране от глад, като спре напълно приема си и необходимото хранене, за да живее.
  Това е още един много известен случай за синдрома на котарда, представен от психиатрите Едуардо Кастрилон и Борис Гутиерж от Университет на Долината от Мексико.
  48-годишна жена, която отишла в психиатрични центрове поради депресивно разстройство в резултат на това, че е била овдовяла на 24-годишна възраст..
  Пациентът е бил в трудна лична ситуация: вдовица, загуба на работа и икономически затруднения, които са започнали и влошили депресията й, представяйки симптоми като неспособност да изпита удоволствие, безпокойство и чувство за вина и увреждане.
  След времето депресията се увеличава и започва да представя идеи за самоубийство, докато пристигне да осъществи няколко опита за самоубийство..
  След тези епизоди се появява синдромът на котарда, когато пациентът започва да мисли, че от устата й излиза дим и че тя е претърпяла промени в очите си.
  Пациентът започна да вярва, че димът, който излиза от устата й, означава, че душата й излиза от тялото, което я кара да започне да твърди, че е жива смърт..
  Вярваше, че случилото се с нея е наказание за това, че се е опитал да извърши самоубийство, и малко по малко тя е развила обонятелни халюцинации, които тя интерпретира като миризма, която означава гниене на нейните органи..
  Накрая пациентът се озовал като мъртъв и спрял да яде, защото, както тя каза, мъртвите не трябва да ядат.
  Тези два случая, въпреки че са качествено различни, показват много добре какво е синдром на котара и опустошителните отрицателни последици.
  Както виждаме, този синдром може да се появи в депресивно разстройство, както в случая с Лаура или не, както е обяснено в първия случай. Въпреки това, характеристиките на делириума споделят сходства, които съставляват вида на промяната, пострадала от синдрома.
  Cuscas на cotard синдром
  Това разстройство е свързано с определени невробиологични нарушения. Отбелязва се, че хората, страдащи от синдрома, страдат от промени в различни области на мозъка им.
  По-конкретно, синдромът на котарда води до хиперактивност в амигдалата, инхибиране на лявата префронтална част на мозъка, дисфункция на процесите на възприемане и интерпретация и определени увреждания в париеталните времеви зони..
  Също така, изглежда, че допаминът, вещество от мозъка, тясно свързано с експериментирането на удоволствието, може да бъде тясно свързано с появата на синдрома, тъй като то означава намаляване на рецепторите на тези вещества в мозъците на пациентите..
  Но какво се случва, ако тези анатомични промени се появят в мозъка?
  Предполага се, че генетичните и придобити фактори могат да развият атрофията на тези мозъчни области.
  В допълнение, трябва да се отбележи, че много случаи на синдром на котарда се появяват в контекста на депресията.
  В тези случаи е доказано, че пациентът претърпява промяна в интензивността на емоциите, които изпитва, което може да причини загуба на жизнена енергия и преобладаване на негативност, което води до появата на синдром на котард..
  Лечението на този синдром обикновено е сложно, но може да се лекува ефективно, ако се намери подходяща фармакологична комбинация за всеки случай.
  Обикновено се използват антидепресанти като митразапин или венлфаксин или антипсихотици като риперидон, оланзапин или арипипразол..
  Изборът на всяко от тези лекарства (или комбинацията от двете, ако е необходимо) трябва да бъде индивидуализиран за всеки случай, тъй като няма непогрешимо лечение за синдрома на котарда..
  По същия начин, в случай, че лекарствата не позволяват делириумът да бъде преместен, може да се използва електроконвулсивна терапия, интервенция, която е доказано ефективна при лечението на този тип заблуди..
  Berrios GE; Заблудата или синдрома на Лук Р. Котард: концептуална история. Съставена психиатрия 1995; 36: 218-23.
  Calligaris, Contardo: "Психотичната структура извън кризата" във Въведение в диференциална клиника по психоза. Буенос Айрес, Ediciones Nueva Visión, s. г ...
  Cohen, D.; Cottas, C.; Basmn, M .; Синдром на Cotard при 15-годишно момиче. Закон за скандинавските психиатри. 1997; 95: 2, 160-165.
  Joseph AB, O'Leary DH. Атрофия на мозъка и интермедисферно разширяване в синдрома на Cotard. J Clin Psychiatry 1986; 47: 518-20.
  Montgomery, J. H.; Васу, Д. Използването на електроконвулсивна терапия при типични психотични презентации: преглед на случай. Психиатрия 2007; 4:10, 30-39.
  Рабант, Клод: "Отрицанието и благодатта" и "Приложението". Уволнение и изключване Концептуална тема в изобретяването на реалното. Уволнението, между перверзия и психоза. Буенос Айрес, Ediciones Nueva Visión, 1993.