text: Като родители живеем във вечен страх, че нещо лошо ще се случи с детето ни. Това какви ни прави – добри или лоши? Нужно ли е да дадем шанс на детето само да се справя със света, или трябва да продължим да живеем в страх, че не правим нещо, „както трябва“?
  Ние буквално „защитаваме децата си до смърт“, а фаталното оръжие са любящите ни сърца, незнанието ни и доминиращо желание да сме „добри майки“.
  Обръщате гръб за миг и – баам! Става за секунди, само да се обърнете. Къде ми е детето? Яде ибупрофена на „свещички“, който е намерило, ровейки в чантата? Гълта парченца от легото на по-голямото братче? Това са изтощителни години, когато се налага да сте хипербдителни.
  Толкова грижи полагате, за да държите малките им телца далеч от опасностите, а има още толкова много емоционални и психологически аспекти, за които да се тревожите. Ще преживее ли детето раздялата с вас, когато се върнете на работа.? Справяте ли се добре с ролята на всеотдаен родител? Боже опази да не се справим и детето да осъмне в болницата или пък наранено и с тежки емоционални травми. Молите се всяка вечер: „Моля те, Боже, опази децата ми! Не ме оставяй да ги проваля, така както стана с мен!“.
  Като че ли винаги има нещо, за което да се тревожим. Детето със сигурност ще порасне, но като четете вестници – има още толкова неща, за които да се притеснявате: младежки банди, болести, предавани по полов път, наркотици. Объркани сте от всичко онова, което слушате за тийнейджъри и тяхната безопасност, особено като се имат предвид ония „социални мрежци“ (или както там се казваха). Д-р Спок (амер. педиатър, изследващ нуждите на едно дете и динамиката в семейството – бел.ред.) не е казал и дума за това, нали?
  Нашата любов и загриженост за децата са толкова дълбоки, че сме готови на всичко, за да ги защитим.
  Обаче зад всеки нов завой ни чака нов риск и нещо, за което да се опасяваме. Забелязали ли сте, че този списък непрекъснато се увеличава? Опитваме се да сме в час с всички онези новини и да сме подготвени как да реагираме, защото, ако нещо се случи с децата ни, просто няма да си го простим. Живеем с усещането, че животът е пълен с опасности за децата, а знаем, че те са толкова крехки и уязвими, че трябва непрестанно да ги пазим.
  Ние имаме задължението да пазим децата си – няма съмнение в това. Но какво правим с паданията и ожулванията? С натъртванията и драскотините – физически и емоционални? Къде да теглим чертата? По-добре да ги предпазваме, отколкото после да съжаляваме, така че хайде да ги опаковаме в изолиращо фолио, да ги запечатаме някъде далеч от света.
  Това свръхпредпазване може да е по-опасно за детсткото развитие от пренебрегването и малтретирането. Само, че нашата неоспорима култура на доброто майчинство е основана върху това, без някой да си дава сметка колко опасни могат да бъдат последствията му (продиктувани от чиста загриженост). Просто живеем по стандартизираните предписания на кода, който постановява, че добрата майка е всеобгрижващата и всезакрилящата.
  Доминиращото послание на нашата култура е: дръж децата изкъсо и ги предпазвай от света, в който опасностите дебнат отвсякъде. Добрите майки са бдителни, мъдри и защитаващи воини. Ако поотпуснем малко каишката, обществото започва да гледа на нас като на нехайни повлекани, които не си гледат работата.
  Повярвайте ми – в действителност е точно обратното. Дондуркането на детето често е бързото и лесното, късогледото решение, далеч по-сложно е да свършим сериозната работа по ученето, привикването и направлянето на детето, за да стане то независимо и добре да се кооперира с другите.
  Това е пътят на бавното възпитаване. А дългосрочните ползи си струват.
  Край на мита за добрата майка – Алисън Шейфър, alysonschafer.com
  Издателство: Колибри, colibri.bg
  Още цитати от любимите ви книги ще откриете в нашата фейсбук страница: МОСТ за книги.
  Сподели във FacebookСподели в TwitterСподели в Google+	
  Тагове:Алисън Шейфър, Край на мита за добрата майка
  Свързани статии
  Не наказвайте бъдещето с грешки от миналото си! Простете и продължете напред!
  Не забравяйте да се вслушвате в мъдростта на тялото си
  Щастливите майки създават щастливи семейства
  Как да посрещнем предизвикателствата и разочарованията с доброта?
  МОСТ за книги
  Мотивация, Осъзнаване,
  Самоусъвършенстване и Трансформация
  с помощта на най-добрите учители – книгите!
  Харесай ни във Фейсбук
  Пробуждане
  Голямото щастие е в насладата от малките неща
  Изкуството на щастието се крие в способността да намирате щастието в простите неща. Хенри Уорд Бийчър Сподели във FacebookСподели в TwitterСподели в Google+
  Мисията възможна: Български писател
  Георги Господинов за бавното живеене и бързащото време
  Представям си как душите ни се лутат, объркани като диви гъски, из въздушните коридори сред пронизителното пищене на самолети. Или ги виждам да стоят на някой терминал, забравили откъде идват и закъде летят Три преписки върху бавното и едно стихотворение 1. „Възхвалата на бавното е и възхвала на разказването и литературата. Литературата е бавна медия […]
  Тагове
  Анди Андрюс Джо Витале Дийпак Чопра Дон Мигел Руис Естер и Джери Хикс Луиз Хей Мирзакарим Норбеков Нийл Доналд Уолш Ошо Паулу Коелю Петър Дънов Робин Шарма София Петрова Уейн Дайър Хорхе Букай
  Препоръчано
  Дървото казва: Вярвам, че Бог е в мен. Вярвам, че трудът ми е свещен. От тази вяра аз живея…. Бъди тих. Чуй дърветата. Отвори се за Бог…
  10 български пословици, които са по-добри от всеки „селф-хелп“ съвет!
  Спечели ултратънък и лек eлектронен четец с МОСТзакниги и PocketBook! Ето как…
  Блага Димитрова: Зад облаците грее слънцето. И пътят към него е право напред – през облаците, през трудното…
  За старите души… И пътя им навътре, към себе си
  Popular
  Recent
  Блог
  Щастието не е безоблачно небе, а осъзнаване, че зад облаците винаги грее слънцето
  Желая ти да имаш време да живееш!
  Дървото казва: Вярвам, че Бог е в мен. Вярвам, че трудът ми е свещен. От тази вяра аз живея…. Бъди тих. Чуй дърветата. Отвори се за Бог…
  Франц Кафка: Прави това, което е правилно, а не това, което правят всички!
  Един болезнен въпрос, който все още търси своя отговор: О неразумни и юроде! Поради що се срамиш да се наречеш българин…
  Книгите и Аз
  За старите души… И пътя им навътре, към себе си
  „Малкият принц“ или какво научих за живота и за себе си – част 2
  УЧИТЕЛ ДОКРАЙ – уроците за живота на един прекрасен учител
  Kaкво научих от едно малко, но много мъдро мече…
  За детските книжки и тяхната забравена мъдрост. За нашата забравена сила…
  МОСТ за книги
  Откъси
  Срещи
  Блог
  Чети и медитирай
  Книгите и Аз
  Цитати от любими книги
  Приказки за детето до теб… и в теб
  Пробуждане
  Минутка за размисъл
  Книгите разказват притчи
  Допълнително
  За проекта
  Условия за ползване
  За нас
  Контакти
  AРХИВ
  AРХИВ - Избор на месец - юли 2020 юни 2020 май 2020 април 2020 март 2020 юни 2018 май 2018 април 2018 март 2018 февруари 2018 януари 2018 декември 2017 ноември 2017 октомври 2017 септември 2017 август 2017 юли 2017 юни 2017 май 2017 април 2017 март 2017 февруари 2017 януари 2017 декември 2016 ноември 2016 октомври 2016 септември 2016
  © 2016-2019 МОСТ за книги. Всички права запазени. Нагоре ↑
  Сайтът използва технологията бисквитки с цел да бъде осигурена необходимата функционалност. Вие се съгласявате с това, ако продължите да използвате сайта.X