text: Синдромът на Йерусалим е сравнително рядко психично разстройство, вид делириум на величие и делириум на месианството, при който турист или поклонник, който е в Йерусалим, си представя и чувства, че притежава божествени и пророчески сили и изглежда е въплъщение на определен библейски герой, на когото е възложена пророческата мисия за да спаси света. Това явление се счита за психоза и води до хоспитализация в психиатрична болница..
  Характеристика на този синдром е, че туристите или поклонниците, страдащи от него, пътуват дълъг път през целия свят до Йерусалим и когато стигнат до него, започват да се държат на градски площади и свети места, сякаш притежават божествени или пророчески сили. Театралността, която характеризира тяхното поведение, привлича вниманието на околните. Понякога тяхното поведение стига до крайности и представлява опасност за себе си или другите, така че има нужда от принудителна хоспитализация, докато премине периодът на опасност от тяхното поведение. Сред страдащите от този синдром са наблюдавани както евреи, така и християни, чиято дългоочаквана среща със светите им места (например исторически места за присъствието на Исус Христос, църквата „Свети гроб” или стената на плача) причинява значително влошаване.
  Статистиката показва, че евреите, християните и мюсюлманите са еднакво засегнати от синдрома на Йерусалим, независимо от вярата. От гледна точка на психиатрите явлението е аналог на синдрома на Стендал или на синдрома на Париж, на който туристите от Япония са най-изложени във Флоренция и Рим. Също така подобно психическо разстройство може да се наблюдава сред поклонниците в Мека. Християнските православни църкви смятат този синдром за вид духовна наслада.
  Заболяването е описано за първи път през 1930 г. от йерусалимския психиатър Хайнц Герман. В същото време първите прояви на синдрома са регистрирани още през Средновековието по време на пътуването на Феликс Фабер и в биографията на Марджъри Кемп. Също така, редица случаи на синдрома са наблюдавани сред поклонници от XIX век.
  Едно от най-тежките последствия от синдрома беше поведението на австралийския християнски поклонник Денис Майкъл Рохан (en: Денис Майкъл Рохан). На 21 август 1969 г. той се опита да подпали джамията Ал-Акса на Храмовия хълм, което предизвика бунтове в града. Самият поклонник се обяви за „Господния пратеник“, който получи „Божествени инструкции“ да унищожи Ал-Акса, за да помогне на евреите да изпълнят пророчествата на Захария за изграждането на Третия храм и по този начин да ускорят Второто пришествие на Исус Христос.
  Рохан предприе тази стъпка под влиянието на проповедите на телевизионния евангелист Хърбърт У. Армстронг, основателят на така наречената Световна църква на Бога. Малко след инцидента Армстронг се опита да се дистанцира от действията на Рохан. Православният висш равин на Израел също осъжда опит за подпалване.
  В края на 90-те Британският психиатричен журнал предположи, че комбинирането на влиянието на Йерусалим с наближаването на новото хилядолетие ще доведе до масова истерия в този град. През 2000 г. наистина имаше известно нарастване на честотата на синдрома на Йерусалим, но опасенията от появата на „епидемия“ бяха преувеличени.
  Един от най-известните центрове за изследване на синдрома е болницата Kfar Shaul в Йерусалим. В продължение на 13 години на наблюдение (1980-1993 г.) 1200 поклонници бяха отбелязани с тежки психични проблеми, причинени от посещение в Йерусалим. Около 470 от тях отидоха в болницата. Сред пациентите на Кфар Шаул има значителен брой поклонници - петдесетници от селските райони на САЩ и Скандинавия.