text: Иван Вазов и тема за родното - Безплатен реферат
  Иван Вазов и тема за родното
  (1850 – 1921г.)
  Жизнен и творчески път:
  Иван Минчов Вазов е роден на 27 юни 1850г. в гр. Сопот. Произлиза от среднозаможно смейство на търговци със седем синове и две дъщери. Майка му, Съба, го възпитава в обич към България и към българската природа, тя е и първият му читател, критик и насърчител. Баща му, Минчо Иванов Айвазът, е съсечен от турци.
  Началното си образование получава в Сопот, а на 16 години е изпратен в Калофер да учи при бащата на Христо Ботев, за да се изучи търговец. Там той е ученик и помощник – учител. Покрай достъпа до училищната библиотека у него се заражда основа за бъдещите му литературни интереси. На следващата година е изпратен в Пловдид, в училището на Груев, за да изучава езици, но се увлича по география и история. Когато се прибира в Сопот, постъпва при баща си в дюкяна му, но не проявява интерес към занаята. Минчо се опитва да вкара сина си в "правия път" като го праща в Олтенца (Румъния) при брат си. Там Вазов пише първото си голямо стихотворение "Борът" 1872г. Мести се в Браила, където се запознава с хъшовете емигранти, по – късно пише покрай тази случка "Немили - недраги".
  През 1872г. Вазов потегля за Цариград, където се среща с П. Р. Славейков. Учител е в Свиленград и 1874г. се връща в Сопот, където има признаци за избухване на въстание. То така и не се случва и Иван Вазов се връща в Румъния и създава БРЦК. Годините до Освобождението са периодът, в който са поетическите му успехи – стихосбирките: "Пряпорец и гусла" 1876г., "Тъгите на България" 1877г., "Избавление" 1878г.
  През 1879г. е излъчен като председател на Окръжния съд в Берковица, където събира материал за поемите "Грамада" и "Зихра" и повестта "Митрофан и Дормидолски". След закриването на съда е понизен в помощник – прокурор във Видин и се решава да замине за Пловдив. Става депутат в Областното събрание, редактор на в. "Народний глас", председател на Научното дружество с орган сп. "Наука". От това време са повестите "Немили - недраги", "Чичовци", "Митрофан и Дормидолски", разказите "Хаджи Ахил", "Кандидат за хамама", книгата със спомени "Неотдавна", пътеписът "Един кът от Стара планина" и романтичната поема "В царството на самодивите".
  През 1883г. съставя сбирката "Стихотворения за деца", а година по – късно с Константин Величков издава двутомна христоматия с избрани преводи от европейската литература.
  Три години прекарва емигрантство в Одеса. От там донася първата част на романа "Под Игото", която излиза в "Сборник за народни умотворения, наука и книжнина" 1889г.
  В София довършва "Под Игото" и с английското му издание става световноизвестен. Издава сп. "Денница", пише двата тома с разкази "Драски и шарки". За кратко еминистър на народното просвещение. Появяват се лирическите сбирки "Скитнишки песни", "Под нашето небе", разказите и очерците в сборниците "Видено и чуто", "Пъстър свят", романите "Нова земя" и "Казаларската царица".