text: Детективското разследване във философията – Либертариум
  Това есе е от сборника "Философията:кому е нужна"
  Казах, че най-добрият начин да изучаваме философията, е да подходим към нея като към криминален разказ. Детективът се стреми да открие истината за дадено престъпление. Детективът във философията трябва да се стреми да установи истинността или неистинността на дадена абстрактна система и по този начин да открие дали е изправен пред огромно постижение или пред интелектуално престъпление. Детективът знае какво да търси и кои улики да разглежда като неважни. Детективът във философията трябва да помни, че цялото човешко познание има йерархична структура; той трябва да се научи да разграничава фундаменталното от производното и когато оценява дадена философска система, трябва да търси – преди всичко и най-вече – нейните основи. Ако основите са неустойчиви, такава ще е цялата сграда.
  …..Ако един интелигентен и честен лаик трябваше да преведе своята имплицитна, основана на здравия разум рационалност (приемана от него за даденост) в експлицитни философски твърдения, той щеше да твърди, че светът, който възприема, е реален (битието съществува), че нещата са такива каквито са (законът за тъждеството), че разумът е единственото средство за добиване на знание, а логиката е методът за използване на разума. Нека, приемайки тази основа, да ви дам пример какво би направил един детектив във философията с някои от популярните фрази, които цитирах [във "Философията: кому е нужна"].
  "Може за теб да е вярно, но за мен не е." Какъв е смисълът на понятието "истина"? Истината е признаването на реалността. (Това е известно като кореспондентна теория за истината.) Не може в един и същ момент и в едно и също отношение едно нещо да е и вярно, и невярно. Следователно тази популярна фраза означава, че: а) законът за тъждеството е невалиден; б) не съществува обективно възприемана реалност, а само неопределен поток, в който нищо не е специфично, т. е. не съществува реалност (а в такъв случай не може да има и истина); или в) двамата спорещи възприемат две различни вселени (а в този случай изобщо не е възможен спор). (Целта на популярната фраза е унищожаване на обективността.)