text: Годината е 2007-а. Тече мандатът на правителството на Сергей Станишев, подкрепяно от БСП, НДСВ и ДПС. България току що е станала член на Европейския съюз (ЕС), а Механизмът за сътрудничество и проверка едва е започнал. Начело на националното следствие е вече покойният Ангел Александров. Той не крие приятелството си с тогавашния лидер, а сега почетен председател на ДПС Ахмед Доган, който през 1989 г. получава 10-годишна присъда за противодържавна дейност по разследване, водено именно от Александров.
  На фона на надеждите от Брюксел, че София ще покаже воля за борба с корупцията, директорът на НСлС влезе в публичен конфликт със тогавашния зам.-министър на икономиката и енергетиката и настоящ лидер на БСП Корнелия Нинова. Активна роля в размяната на обвинения между двамата изиграха Татяна Шарланджиева и колегата ѝ в следствието Зоя Иванова, които бяха известни като приятелки на Нинова още от времето, когато също е била следователка.
  Скандалът беше предшестван от появата на писмо от арестувания през лятото на 2006 г. изпълнителен директор на столичната „Топлофикация“ Валентин Димитров, в което той се възмущаваше защо не получава подкрепа от Румен Овчарова, по онова време министър на икономиката и енергетиката: „Какво стана и с помощта от Р. Овч.! Досега съм му помагал!!!“
  Месеци след огласяването на писмото Ангел Александров директно обвини Овчаров, че го е заплашвал с компромати и физическа саморазправа. Следователките Шарланджиева и Иванова пък твърдяха, че ръководителят им е оказвал натиск по делото срещу Валентин Димитров и е опитвал да използва познанството им с Нинова, за да прокарва лобистки интереси в Държавната комисия по хазарт, Държавния резерв и „Булгартабак“, които попадаха в ресора ѝ като заместничка на Овчаров.
  Александров отговори с искане до Висшия съдебен съвет (ВСС) за уволнението на Шарланджиева, пускайки сигнал, че тя е изнасяла информация от делото за „Топлофикация“ към смятания за близък до Овчаров собственик на консултантската фирма „Фронтиер“ Красимир Георгиев. Последва официална позиция от Корнелия Нинова: „От месеци съм обект на натиск от страна на директора на НСлС г-н Ангел Александров. Въпреки това съм потресена от това докъде стигна той. Не съм се поддавала и няма да се поддам на опити за изнудване. Нямам и никакво намерение да пълня черни каси с парите на „Булгартабак”.”
  Малко по-късно изпълнителният директор на тютюневия холдинг Христо Лачев също се включи в размяната на обвинения, обявявайки, че Александров и тогавашният зам.-министър на държавната политика при бедствия и аварии, настоящ депутат от ДПС и медиен магнат Делян Пеевски са му оказвали натиск. Твърдението беше, че Пеевски е искал конкретна компания да усвои част от бюджета за реклама на „Булгартабак“, а посочена от него строителна фирма да реализира инвестиции, свързани с холдинга. Към онзи момент "Булгартабак" още беше държавен, а ДПС втори пореден управленски мандат възпрепятстваше приватизацията му.
  Сюжетът беше заплетен още повече от нови твърдения на шефа на следствието, който определи писмото за „Р. Овч.“ като бледо копие на „много по-сериозни отмятания“ в кориците по делото за източването на „Топлофикация – София“. По думите му арестуваният директор на дружеството Валентин Димитров и собственикът на „Фронтиер“ Красимир Георгиев имали „много съвместни дружества“. Кои са те обаче така и не стана ясно.
  "Бивши началници и ръководители от Шесто управление веднага тръгнаха да подкрепят колегата си Ангел Александров"
  От своя страна Овчаров обясни случващото се с нарушени от него интереси на хора, свързани с ДС: „Това, че тази група от хора, свързващи себе си с БСП, бивши началници и ръководители от Шесто управление, веднага тръгнаха да подкрепят колегата си от Шесто управление Ангел Александров, за мен не е тайна. Аз война с никого лично нямам, но старите схеми на източване на държавните дружества ще бъдат прекратени, поне докато аз съм министър.“
  Макар и да не го спомена, той имаше предвид последния последния ръководител на Шести отдел на Шесто управление на ДС Димитър Иванов, който по онова време издаваше в. „Земя“. В крайна сметка Ангел Александров и Румен Овчаров се разделиха с постовете си, но никога не бяха официално обвинени и разследвани за някакво престъпление. Корнелия Нинова също подаде оставка.