text: Един от групата успя да направи невъзможното, но многочасовото ухажване в бара /добре поне, че при „он инклузив” свалката на територията на хотела не се отразява на джоба/ завърши със сакралната реплика „не хочу на одну ночь, хочу на всю жизнь”.
  И никакви цитати от литературната класика, че някой път трябва да се спре мига и да се изживее, не помогнали.
  Пропуснахме по някакви причини планираното „фаст фуд” заведение и попаднахме в по-обикновено крайпътна кръчма.
  Кръчмарят веднага разбра, че има пред себе си ценител на източната кухня и се провикна тържествуващо: „Буз айрян, буз айрян!”
  На метър преди българския герб и емблемата на Европейския съюз ни посрещна камара боклук. В Турция просто бяхме забравили за този проблем на цивилизацията.
  Сутринта в кафенето извадих едната голяма кутия с локум, в този момент влезе един комшия, видя я и каза: