text: Любен Минчев – Уикипедия
  Любен Василев Минчев е български оперен певец, тенор. Баща е на големия български композитор Георги Минчев.
  Картичка с автограф на Любен Минчев, подарена на Цветана Табакова. 1930 г. Източник: ДА "Архиви"
  Градец, област Сливен, Княжество България
  23 март 1959 г. (54 г.)
  През 1928 година завършва пеене в Държавната музикална консерватория в класа на Димитър Попиванов. Още преди дипломирането си, през 1927 г., дебютира на сцената на Софийската опера в ролята на Чекалински от операта "Дама пика" от Чайковски.
  Между 1929 и 1931 г. Минчев прави специализация в Милано при вокалния педагог Алфредо Чеки. През 1937 г. специализира още веднъж в чужбина – в Берлин при Корнелис Бронсгеест, където се подготвя за ролите на Лоенгрин от едноименната опера и на Радамес от "Аида". Участва в концертни гастроли в Бреслау и Франкфурт на Майн с изпълнения на ролята на Каравадоси в операта "Тоска". Гостува още в Братислава (1939, 1941), Загреб (1941), Букурещ (1947), Тирана (1951).
  Характерни за изпълнителското майсторство Любен Минчев са изразителната кантилена и овладения полуглас (медза воче, mezza voce). Сред най-добрите му роли са на Канио в "Палячо", Грицко в "Сорочински панаир", Самозванецът в "Борис Годунов", Ернесто в "Дон Паскуале", Балдуин в "Зар Калоян", Едгардо в "Лучия ди Ламермур". В края на кариерата си се утвърждава като водещ изпълнител на тенорни партии от славянския оперен репертоар.
  През 1950 г. Любен Минчев получава Димитровска награда II степен. През 1951 г. е удостоен със званието "народен артист" и получава сребърен медал за наука и изкуство. През 1959 г. е награден с орден "Народна република България" – I степен.
  Енциклопедия на българската музикална култура. София, Издателство на БАН, 1967. с. 308 – 309. (на български)