text: Конвертор между Григориянският и Древнобългарският календар
  Конвертор от Грегориянтският към Българският Календар
  Настоящата страница е плод както на хората от екипа ни, така и на външни лица, които отделиха безвъзмезно време и интелектуален труд, за да може днес пред нас да стои първият по рода си конвертор между дати от григориянският и българският календар. Специални благодарности на Асен Божилов, без чиято отдаденост към проекта, той просто не би съществувал. Този конветор е направен на базата на внимателна оценка върху всички факти, които имаме за календара на древните българи и със трезвото съзнание, че чрез него ние ще дадем шанс за нова равносметка над него. Желанието ни бе да вдъхнем на календара живот, па макар и с няколко реда от javascript, които да бъдат двигател за изместване на фокуса от множеството лъжеистория идваща от вестници и телевизии, към непреходното завещание на нашите предци. Скрипта дело на Асен може да видите тук, Платформата, на която е публикуван кода, позволява предложения за подобрения и други приложения свързани с календара. Ако има хора със javascript и свободно време, нека се свържат с нас по email, имаме още проекти свързани с календара.
  Въвеждайте датата, която искате да проверите в формата указан по-долу. За пример, ако датата е първи май двехиляди и втора, трябва да се въведе 2002-05-01 с тирета. В противен случай, ще получите невалиден резултат...	Ако	годината е преди първото хилядолетие се изписва за например 866 - 0866... Същото важи за датите и месеците от първи до девети - 01, 02, 03.... Ако рожденната ви дата е 12 Април 1960 - изписвате - 1960-04-12. Поради това, че е технически тежко, календара проверява дати само след рождението на Христа. Дати от преди това не могат да се конвертират. Ако желаете да видите само коя година, с кое животно съответства използвайте вторият конвертер с зададена опция "християнска година". Надявам се конвертера да е полезен както на историците, така и на всеки един българин, които иска да знае, коя дата по нашия календар сме, кога сме били родени, и т.н. Благодаря на Асен Божилов, който доказа, че хората все още са готови да дадат безвъзмезно парче от себе си, за общото благо. Благодаря и на всички посетители на блога, които подкрепяха сайта за тези четири дълги години, откакто се опитваме да осветим истината. Без повече увертюри - конвертора:
  Прабългарски конвертор:
  Григорианска дата (ГГГГ-ММ-ДД):
  Прабългарска година:
  Прабългарска година: Християнска година:
  Месеци: Алем, Тутом, Читем, Твирем, Вечем, Шехтем, Сетем, Бехти, Нунтем, Елем, Ениалем, Алтем (подчертаните в списъка, са предполагаемите названия, тъй като до нас са се запазили имената на едва 10 от 12те месеца в българският календар. Предполагаемите названия са извадени от Памирските езици, спомогнали за разчитането на първите 9 календарни названия). Относно названието Бехти, екипа приема становището на Иван Танев Иванов, че Бехти е осмият месец в годината. Но трябва да отбележим, че становището на П. Добрев е различно. Относно останалите познати месеци - мястото им в календара е установено с консенсус между хората разчели календара благодарение на индо-иранските езици.
  Важни особености и цитати за българският календар:
  Българският календар се нарича най-стар, не защото някой може да докаже в коя година този или който и да е друг календар е бил създаден. Нашият календар носи това качество, защото началната година в календара е по-стара от началните години във всички други календари. Началната дата в българският календар е 4768 година преди христа по григориянският календар. Нашумелият с мимолепна световна слава майски календар например, отмерва от 3110 година преди христа. Тоест неговата година първа е много много по късно. Кратка справка, може да покаже със прецизност, че няма нито една календарна система в света, която да отмерва оттогава, откогато отмерва нашата.
  Важно уточнение, е че макар че са запазени едва 9 от животинските названия в древният български календар, има допълнителна информация, която спомогства за пълна представа относно имената в 12 годишният животински цикъл. Такава информация са например сградите с календарно значение - при строежи древните българи са имали традиция да записват годината на строежа придружена с изображение на съответващото животно. По този начин е установено, че липсващите животни в календара са Барс-а, Бечин(Маймуна) и Имен - Кон. Названието Теку има двоино значение - кон и овен.
  Не всички имена на българските месеци са запазени! Запазените имена на месеци са:
  Алем - Първи
  Тутом - Втори
  Читем - Трети
  Твирем - Четвърти
  Вечем - Пети
  Шехтем - Шести
  Бехти - Осми
  Елем - Десети
  Алтом, Алтем - Дванадесети
  В конвертора по-горе са добавени няколко предполагаеми имена на липсващите месеци, според това как се наричат броините числителни в памирските езици. Същите езици помогнаха за разгадаването на значението на всички познати месеци, както и на годините.
  Запазените имена на животни в цикъла на годините с етимология по Петър Добрев са:
  Сомор - Мишка
  Шегор - Вол
  (Барс)* - Тигър
  Дван - Заек
  Верени - Дракон
  Дилом - Змия
  Именшегор - Кон
  Текучитем - Овен
  (Бехти)* - Маймуна
  Тох - Кокошка
  Етх - куче
  дохс - свиня
  Исторически извори относно календара ни (общодостъпни в интернет)
  Чаталарският Надпис:
  Надписът на за покръстването от Балши
  Преписката на Тодор Доксов от 9 век
  Рилският Дамаскин от 17 век
  Цитати с доказателствен материал относно самото наличие на прабългарският календар, оспорван от множество злонамерени към българщината хора.
  От: ЙОРДАН ВЪЛЧЕВ " Календар и слово "
  " Д. Маринов установил, че нашият народ смята за начало на своята нова година на св.Игнатий Богоносец – Игнажден: "Игнажден, това е народната Нова година." Селяни от с.Търново сега Симеоновград подчертали: "Игнажден народната Нова година." В различните краища на българските земи този празник има различни имена, но смисълът му – Нова година – е неизменен," (стр. 11)
  – "Запитах Пенчо Гайдарджиев от с.Кацелово Русенски окръг, дали е чул за деня Идинажден.Отговорът: "По нас е Еднажден, най-късият ден. Това е Новата година, всички знаят." Зададох и втори въпрос – а какво представлява денят Игнажден, чул ли е за него. Той отговори: Това е от песента "Замъчи се божа майка от Игнажден до кол e да." Не знам кога се пада тоя ден, може да се отнася за Еднажден, ама не знам. Еднажден си е най-късият ден." (стр.12)
  – "На въпроса дали месечината играе роля в календара, един овчар от с.Испулин, сега Бероново, Котленско, разбрал, че го питат дали от мените на месечината (лунните фази) зависят месеците. И отговорил, че месчината само слугува на месеците, но не ги прави." (стр. 15)
  – "Категоричен в своите антилунни схващания е и един от село Ваксево, Кюстендилско. На въпроса дали отмерва годината по луната, отговорил кратко: "Луната е на турците." Сиреч българския календар няма нищо общо с луната, календарът е слънчев. Това потвърждава и Хр. Вакарелски в своята етнография: "лунна година в практиката на народа не съществува." (стр. 16)
  – "Но ето и гатанка от с.Смърдеш костурско.Записана е на магнетофонна лента и на лист от поета и фолклориста Христофор Дзавела, съобщена му е през 1970г. от Малина Стамболджиева, 70 годишна, необразована, бежанка от с.Смърдеш, което се намира недалеч от с.Загоричене, където е роден и самият Дзавела. Текстът: "Един орех има 12 клона, на всеки клон по 4 гнезда, във всяко гнездо по два сухи листа, всичките зелени листа на дървото са 364, а един е от бога небоядисан." Разбираме, че бог е направил годината от 365 дни, но -"боядисал" в зелено само 364 дни, а човекът, древния български календарист "измъкнал" един от ръцете на бога и така денят останал "небоядисан" от бога и човекът, древният българин, сложил този ден под своя власт, отделил го като нулев ден." (стр 19)
  – "Ето какво ни казва за Еньовден Хр. Вакарелски: "С Еньовден се свързват представите на народа за поврат в природата, начало на второ полугодие. От наблюденията си народът знае, че "Слънцето се завърта към зимата." Това потвърждава народното съзнание, че Еньовден сочи деня на лятното слънцестояние, че в предхристиянските ни времена се е падал точно в този ден."(стр.22)
  – "За най-старо възрожденско изображение можем да сметнем коня, върху който седи Маринчо Бимбалов Страшния от неговия надгробен паметник. Изписаната върху камъка година на неговата кончина 1762 е по календара кон." (стр. 175)
  – "През 1836г. Започва възстановяване на манастира в Поморие.Високо над входната врата на черквата изпъква малко каменно изображение на агне. Строителите отбелязали годината на възстановяването й по българския календар – 1836 коч.(стр.176)
  – "В черквата "Света Богородица" в Свищов се съхранява стар надгробен кръст – голям и изящно изработен. Върху него над името на починалия е издълбан малък равнораменен кръст, върху който е кацнал петел, а отдолу е отбелязана годината 1837, която по календара е петел."(стр. 176)
  – "През 1853г. в манастира на с.Пещера, Пернишко, се изработва каменен релеф. Върху него е изобразен Саваот, от двете му страни надпис :"18 – 53". В долния край са изобразени два вола. Годината е по календара Вол." (стр. 177)
  – "През 1861г. неизвестен майстор започва да строи къща на голям търговец в Свищов. В левия горен ъгъл на фасадата той изобразява петел, а под него две кучета – с това датира първата и втората година от своята работа, подчертавайки че 1861г. е петел, а 1862 – куче.В средата на фасадата изпъква изящно изработен каменен релеф. На него се вижда едър глиган в настръхнала поза, в десен профил. Под глигана е изписано името на собственика. Също и датата на която къщата е била осветена – 18 юлий 5 – 1863. Денят е даден по юлиянския и по грегорианския календар, а 1863г. е по нашия календар свиня."(стр. 179)
  – "През 1867г. е осветена богатска къща в центъра на Габрово. Тя е известна като Дечковата къща." На приземния портален вход майсторът направил каменен свод. Той се състои от девет камъка. На третия камък отляво надясно стилизирано е изобразен заек...На последния камък е издълбано "1867". Тази година е по календара заек." (стр. 180)
  – "През 1868г. се освещава богатска къща в Банско, наричана "Рашковата къща". Върху фасадата е нарисувана в ярко синьо двуглава птица с фантастични криле. Под птицата е отбелязана годината, която в календара е змей."(стр. 181)
  – "През 1873г. в Банско се освещава друга богатска къща – "Даскаревата къща". В десния горен край на фасадата й е нарисувана птица, а под нея е написано "1873". И тук боята е ярко синя, както върху "Рашковата къща".Годината е петел."(стр.181)
  – "Къщата на бай Стоян от Осенов Лаг.....остана ми записката с нейните две дати – 1892г., когата се е построявала старата къща украсена със "змейовината", и1921г., когато се е родил Стоян – Ташо. Първата е по календата змей, а втората – петел. Дядото е наричал Ташо своя внук Стоян, защото знаел-помнел, че някога на петела се е казвало тах-тох." (стр. 183)
  – "Равнораменният кръст е най-простият и най-лесният за изписване или издълбаване символ на българския календар, символ и на национална принадлежност. В дълбоката древност го виждаме пред името на Омуртаг в неговия пръстен-печат. Също и върху монети на Константин-Асен Тих и на още други царе."(стр. 187)
  – "В чест на реформата папа Григорий XIII издал възпоменателен медал. Върху лицевата страна на медала виждаме самия папа, в десен профил и ореолен надпис .......На обратната страна на медала ни изненадва образът на един виторог коч – анфас, с човешки поглед, с лавров венец от рог до рог под брадата и средновековна професорска папионка над челото между рогата и ореолен надпис – "година на поправката MDLXXXII (1582)".....Ние съзираме в изображението един възшествен герб. Папата поема поема престола си в 1572г., която по нашия календар е коч." (стр. 190)
  Живко Войников - "Прабългарският календар - развенчаване на Мита"
  Интересен факт дава и друг извор. Ю.Гаглойти, в своя фундаментален изворов свод "Аланика", е събрал всички известни извори и документи споменаващи аланите. Тук е публикувано писмо, писано от аланските князе до папа Бенедикт ХIII (1334-1342 г.), с което го молят за помощ срещу мюсюлмантие. Според юлианския календар, то е датирано на 14 юли 1336 г., наред с това стои и друга датировка – "година на мишката, шести месец, трети ден, новолуние". (ЮГ-А
  "Преоткриването на прабългарския календар"
  – "За разлика от споменатите древни народи, памирците у които са останали преки следи от календара на българите, а също роднините на древните българи в Кавказ, са запазили в календарите си нещо, което не притежават дори древните египтяни, нито согдийците, хорезмийците и персите. У тях отделния период, свързан с новата година се състои не от пет дни (допълнени в Египет с още един ден), а само от един единствен ден – самата Нова година. Особеният памирски празник Шогун (деня на жреците) трае само един единствен ден. А периодът БИХ, отбелязан в записките на Ал-Бируни, трае само един единствен ден." (стр. 141)
  . Начинът, по който се определял покровителя на годината, е описан подробно от арабския астроном Ал Бируни и се е състоял в следното: от първата година по сакската ера ­ 78 г., се изваждали 2,2 календарни години, за да започне отброяването на годините от началната година на сакския циклов кръг, който започвал очевидно не в 78, а в 76 година. Годината 76-а е забележителна с това, че съответства на година с име Плъх (Мишка), която е първа година от българския циклов календар. Тези особености показват, че сакския циклов календар е имал същата астрономична изходна точка, както и древнобългарския календар, а следователно е бил една от ранните разновидности на източните циклови календари, разпространени в земите край Памир и Хиндукуш.
  През 814 г. (година Кон=Таг) се възцарява кан ОМОР-ТАГ.
  През 853 г. (година Барс) се възцарява княз БОРИС, известен още като Богор и Богорис. Много вероятно е Борис (Барис при българите на Волга) да е второто име, календарното прозвище на владетеля.
  През 892 г. (година Мишка=Шиш) се възцарява цар Симеон, наречен Шишман в Пинциевата грамота. На чувашки език звучи като Шаши.
  През 976 г. (година Мишка=Шиш) се възцарява цар Роман Шишман. Добавката "ман" в името напомня памирското понятие ман ­ месец, сезон.
  През 944 г. (година Кон=Алаша) се възцарява цар Самуил, наречен от Паисий Хилендарски в "История славянобългарска" с двойното име Самуил Алаша. В българските народни говори и Кавказ алаша означава хубав, расов кон. На чувашки език звучи като лаша.
  През 1257 г. (година Кон=Тих) се възцарява Константин Асен, известен с прозвището Тих. Древнобългарското Теку се среща у естонците като Тек, а у чувашите като Тиха (жребец).
  В периода 1052­1207 г. начело на българите застават владетели с двойни имена, едното от които е Хала или Кала ­ цар Титуш Хала, Кало-Петър, Кала-Йоан (Калоян). Годините, в които заемат престола ­ 1052, 1084, 1196 ­ са години Дракон (лат.) = Хала, змей (бълг.). Могат да се посочат още редица примери на зодиакални имена, включително със синоними (Шъши=Съсел=Сомор; Теку=Тих=Алаша; Дилом=Дилан и пр.).
  – "А за да достигнат до нас тези названия, главната заслуга е на народната памет, която е предавала от век на век особените древнобългарски броячки и названията на животните от цикловия календар. Един прекрасен образец от този тип е например календарът, нарисуван от поп Минчо от село Дъбене през 1876г."(стр. 159)
  – "Първият ден от древнобългарската година е имал името Идинак и не е влизал в нито един месец. (стр. 178)
  – "Останалите 364 дни от древнобългарската година са се разпределяли в съответствие с една удивително хармонична идея. Всеки обикновен месец е съдържал два полумесеца от 15 дни и се е равнявал на 30 дни. Същевременно към четири от месеците от годината – и това са били първите месеци от всеки сезон – се е добавял допълнителен 31-ви ден. (стр. 179)
  – "С тези свои особености древнобългарския годишен календар изпъква като най-съвършенният календарен образец, създаден от древния свят. Неговото предимство пред останалите календари е съвършенно очевидно и лесно се долавя от всеки, който има минимална математическа подготовка. Затова съвършенно прави са малцината български автори, които поставиха този проблем на вниманието не само на България, но и на света. Издържана е и тяхната идея да се използва древнобългарския календар като модел за подготвяния от Юнеско единен световен календар.(стр. 180)
  – "Така или иначе, още през третото хилядолетие преди Христа в подножието на Памир вече се открива следи тъкмо от оня вид годишен календар, който са донасли със себе си испериховите българи." (стр. 184)
  По същество календара на поп Минчо съдържа информация за строежа на слънчевата система. В центъра върху образа на Слънцето се намират Земята и Юпитер. Следва 12-зъбно колело. Тази композиция указва, че нашият календар е слънчево-юпитеров с 12-годишен календарен цикъл. Обозначена е и 1837г. петел. В най-външния пояс на композицията са изобразени още осем планети. Съдим, че са планети, защото са показани с фази като луната. Десетата планета е обозначена с а - алем - първи. Така общият брой на планетите в слънчевата система става 10, а не 9 както са ни учили. (Ще отбележим, че едва през лятото на 2005г. НАСА официално съобщи за откриването на десетата планета) (по Петър Добрев)