text: Лъскави картинки | Bookshop.bg
  Тегло: 235
  Размер: 14,5 x 21,5 см
  "Искам от живота всичко – да бъда жена, но и мъж, да се радвам на много приятели, но и на самотата, да работя до изнемога и да пиша добри книги, но и да пътувам, да се забавлявам, да бъда себична, но и да бъда всеотдайна" – пише Симон дьо Бовоар, емблематична фигура в литературния, интелектуалния и обществения живот на XX век. Разбунила духовете със студията си "Вторият пол" (1949), книга-маяк в историята на феминизма, получила признание в белетристиката с наградата "Гонкур" (1954), тя е авторка на множество романи, мемоари, есета. Името й се нарежда сред най-изтъкнатите в екзистенциализма, с който я свързват както темите в творчеството й, така и партньорството – интимно и духовно – с Жан-Пол Сартр, онагледяващо възгледите й за личната свобода и изява.
  Сходна с нея е и героинята от романа "Лъскави картинки". Лоранс е млада и хубава, с интересна работа в рекламна агенция, която я е приучила да възприема като низ от лъскави картинки живота, включително своя собствен. Материално благополучие, красив дом, възпитани деца, привлекателен и преуспяващ съпруг, чаровен любовник – всичко е като от реклама. Но има ли под блясъка на клишетата място за живи чувства?
  Малко преди Втората световна война Сартр и Бовоар се преместват в Париж. Тук Бовоар преподава в гимназия, от която е уволнена поради връзката си с една ученичка. По същото време написва първия си роман "Първенството на духовното" и го предлага на "Галимар", после на "Грасе". И двете издателства отказват да го публикуват. Романът бива издаден през 1976 г. След втора връзка с малолетна й забраняват да преподава. Правата й са възстановени след Освобождението.
  Междувременно със Сартр, Ремон Арон, Борис Виан и други леви интелектуалци основава списанието "Тан модерн", в което изразява позициите си в защита на комунизма, атеизма и екзистенциализма, като не спира да пише романи и есета. Пътува много – САЩ, Китай, Русия, Куба; запознава се с Фидел Кастро, Че Гевара, Мао Тзе Дунг. В САЩ изживява страстна любов с американския писател Нелсън Олгрен, на когото впоследствие изпраща повече от 300 писма. Олгрен не приема нежеланието й да напусне Сартр и това довежда до скъсване. Тази нейна връзка е описана в "Мандарините".
  Симон дьо Бовоар умира през 1986 г. След грандиозната церемония, на която присъстват личности от цял свят, е погребана до Сартр.