text: Devuélveme la Voz. 'Ecos del [XI] Festival de Cinema de San Sebastián' [Entrevista a Manuel Summers]
  'Ecos del [XI] Festival de Cinema de San Sebastián' [Entrevista a Manuel Summers]
  Títol: 'Ecos del [XI] Festival de Cinema de San Sebastián' [Entrevista a Manuel Summers]
  Resum: Entrevista al director Manuel Summers con motivo de la presentación de la película "Del rosa al amarillo" en el festival de cine de San Sebastián de 1963
  Es tracta d'una entrevista realitzada per Julián Antonio Ramírez al realitzador cinematogràfic Manuel Summers, en el transcurs del XI Certamen del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià:
  -'Ecos del [XI] Festival de San Sebastián' [Entrevista amb Carlos Serrano de Osma]
  -'Ecos del [XI] Festival de San Sebastián' [Entrevista amb Manuel Summers]
  -'Ecos del [XI] Festival de San Sebastián' [Entrevista amb Robert Enrico]
  -'Ecos del [XI] Festival de San Sebastián' [Entrevista amb Víctor Erice]
  Summers acabava de presentar la seua pel·lícula 'Del rosa al amarillo'. Manuel Summers va ser una figura representativa del Nou Cinema Español sorgit en els primers anys seixanta, revelant-se com el seu director més comercial. Es va diplomar en 1959 en el que més tard seria l'Escola Oficial de Cinematografia, un dels puntals de la política de "obertura" de Manuel Fraga Iribarne en matèria cinematogràfica. A grans trets, l'entrevista va estar òbviament centrada en la pel·lícula, en quins objectius cercava l'autor amb la seua realització, i quina tècniques va utilitzar per a aconseguir-los. Sense oblidar preguntar sobre els seus projectes futurs, i la seua opinió sobre el cinema francés del moment, entre altres coses.
  Les pel·lícules de Manuel Summers mostrarien una evident ruptura amb l'Espanya "oficial" del franquisme. I 'Del rosa al amarillo' va ser precisament la seua primera obra com a professional, amb la qual va obtenir un èxit clamorós de públic i crítica. Tal com aclareix l'autor, la pel·lícula estava dividida en dues parts ben diferenciades, però tenint l'amor com a nexe comú. La primera part, narrava la història d'un primer amor adolescent, la ruptura del qual ocorre en ser abandonat el xic per un altre major. Quant a la primera part, està referit a l'últim amor d'una parella d'ancians, que finalment no arriben a fugar-se de l'asil perquè ella acaba negant-se. Tot açò, amb la cançó 'Toda una vida' d'Antonio Machín com a tema central de la banda sonora. Summers argumenta a més que en el plànol formal només tractava d'explicar ambdues històries de la forma més directa i senzilla possible, sense filigranes, a força de plànols curts que tragueren partit de les interpretacions, les mirades i les expressions corporals, tenint en compte a més que no es tractava d'actors professionals. I encara que el cinema podia servir com a forma de denúncia, o d'apostolat, per a ell significava un mitjà d'expressió semblant a la pintura, o a la música: una eina per a plasmar les seues inquietuds artístiques interiors, alguna cosa que no va ser del tot cert, com la trajectòria de la seua carrera demostraria.
  Del cinema francés de la 'Nouvelle Vague' (Nova Ona) opinava que, a part d'un parell de títols que li interessaven, emmalaltia en general d'un virtuosisme exagerat i de ser excessivament intel·lectual, enfront de la seua concepció d'explicar històries de forma directa i senzilla. Quant als seus projectes futurs, estava en ciernes el seu rodatge de 'La niña de luto', que duria a terme un any més tard. La història d'una parella de joves andalusos que no aconseguia casar-se a causa de les defuncions que se succeïen en la família d'ella, responent a la idea central que els morts no havien de seguir condicionant als vius, com era costum en l'Espanya rural profunda.
  'Del rosa al groc' va ser guardonada en el Festival amb la 'Concha de Plata', i la 'Perla del Cantábrico' al millor llargmetratge de parla hispana; d'altra banda, els actors van rebre el Premi de la Revelació.