text: Trastorns associats a el procés de desintoxicació - Iter Addiccions
  Inici / Blog / Trastorns associats a el Procés de desintoxicació
  L'addicció no requereix la ingesta de cap medicament per a superar-la
  D'entre els addictes que s'inicien en un programa terapèutic, una part relativament important, presenta signes de trastorns psíquics majoritàriament accidentals i secundaris al propi consum de substàncies tòxiques. L'abús d'aquestes substàncies continuat en el temps, té efectes envers la conducta i el normal funcionament cerebral del consumidor, que es poden confondre amb símptomes de depressió, ansietat, bipolaritat o psicosi. Aquesta simptomatologia sol desaparèixer, en general, al cap d'uns dies d'interrompre'n el consum, sense necessitat de cap intervenció mèdica.
  Per tal de fer una correcta valoració psiquiàtrica d'aquesta persona -si escau- és més segur i efectiu, d'esperar un temps d'abstinència que es pot allargassar setmanes. Els símptomes psiquiàtrics provocats pel consum de drogues, no milloren amb medicació, i més encara; la introducció prematura de medicació, pot alterar-ne la valoració i el diagnòstic psiquiàtric posterior.
  Per norma general, la major part de persones que segueixen un programa terapèutic, no presenten símptomes psiquiàtrics tan severs com per haver de menester atenció psiquiàtrica ni medicació farmacològica.
  Hi ha un petit percentatge de persones que presenten greus problemes de control, i que són potencialment perillosos per a sí mateixos i per als demés. Aquests casos precisen ser derivats a un centre d'ingrés, on seran atesos amb tots els mitjans dels quals disposen, i amb el tractament adient.
  D'un temps ençà, pensem que s'ha donat una importància excessiva a la "comorbiditat", que, en medicina és la presència d'una o més malalties o trastorns que es mostren de forma concomitant o recurrent a una malaltia o trastorn primari. Tanmateix, en el cas de l'addicció al consum de substàncies –suposant que sigui una malaltia-, els trastorns que hi apareixen associats, en són el RESULTAT i no la CAUSA, d'aquest consum. N'hem dit alguns exemples, com ara la depressió associada al consum d'alcohol, la desmotivació absoluta associada al consum de marihuana, o els trastorns psicòtics associats al consum d'amfetamines o de cocaïna. Això no nega la possibilitat que una persona consumidora de drogues, emmalalteixi; de fet, qualsevol comportament abusiu, pot provocar malalties. Si juguem a la ruleta russa gaire sovint, al final, encertarem la bala.
  Hem de tenir molta cura a no convertir comportaments que són transitoris, desagradables o ofensius, en patologies. Aquesta és una lògica que sovint amaga molts prejudicis i encara més grans interessos econòmics.
  En els darrers deu anys, la ciència mèdica ha invertit molts recursos econòmics en tomografies de positrons, ressonàncies magnètiques i neuroimatges per a intentar de demostrar l'evidència del que anomenen "trastorn addictiu", o "malaltia addictiva" però la realitat ens confirma que aquesta inversió no s'ha traduït en avenços importants en el camp de les addiccions. A dia d'avui ni tan sols han pogut donar-nos-en una definició científica, clara i empíricament demostrable del que és i el que no és.
  Hem de tenir en compte, a més a més, que donat el gran potencial addictiu de les drogues psiquiàtriques, (que no dubtem que siguin eficaces en d'altres problemes) el fet de medicar un addicte és com mirar d'apagar un foc amb gasolina. La medicació és una droga tan tòxica com qualsevol altra.
  Dit això, medicació sí, però únicament en els cassos on el metge dictamini que és estrictament necessari.