text: L'homosexualitat ha estat present en el cinema des del principi de la seva història. Una de les primeres escenes homosexuals que es conserva procedeix d'un assaig experimental de Thomas Edison de 1895, on es pot veure a dos homes ballant junts mentre un altre toca el violí, encara que no tenia precisament aquesta intencionalitat. Posteriorment, en les primeres pel·lícules comercials, l'homosexualitat era considerada de forma humorística, emprant-se per a fer gags. Així, en una escena d' A Florida Enchantament (Sidney Drew, 1914), es pot veure a dues dones que deixen a les seves parelles de ball per a ballar juntes, la qual cosa provoca que els dos homes rebutjats també ballin junts.[cal citació]
  A l'inici de la dècada dels 1960 la censura s'havia relaxat i el codi Hays havia deixat d'aplicar-se gradualment per a la majoria de les situacions que incloïa però encara quedava per derrocar l'últim tabú, l'homosexualitat. Els realitzadors, cansats de les limitacions, van començar a rodar pel·lícules que clarament tractaven sobre lesbianes i gais, però sempre sota el prototip que havia d'acompanyar a aquests personatges: portant una vida turmentada que culminés amb un final tràgic, bé a través d'una mort violenta o bé suïcidant-se.
  L'homosexualitat és tractada sense prejudicis en l'obra del realitzador Jaime Humberto Hermosillo, les pel·lícules del qual van deslligar l'escàndol dels mexicans pel tractament que es dona a les inclinacions homoeróticas dels personatges que apareixen a les obres.[202] Moltes d'aquestes cintes van ser "enllaunades" -terme que s'empra per a referir-se a les cintes que no van tenir gran difusió o mai van ser exhibides en públic-. Potser la més coneguda de les pel·lícules de temàtica homosexual dirigides per Hermosillo en els anys vuitanta és Doña Herlinda y su hijo (1984).[203] Aquesta comèdia relata la història d'una parella homosexual, un dels membres de la qual és pressionat per la seva mare per a casar-se. L'home accedeix a la pressió familiar, per a decepció del seu company. La mare té un paper central, perquè és ella qui soluciona els conflictes derivats de la pressió que ella mateixa va exercir sobre el seu fill.
  ↑ Darrell William Davis, Ru-shou Robert Chen. «Cinema Taiwan: Politics, Popularity and State of the Arts», 2007. Arxivat de l'original el 2022-04-05. [Consulta: 29 novembre 2018].