text: El dilema | La Clau - Revista gratuïta del Maresme
  Tot i que els programes del cor coneguts com a teleescombraries intenten fer tot el possible per què la gent no pensi, la condició humana no pot evitar-ho, hi ha algunes persones que tenen el mal vici de pensar. En la societat actual és terrible haver de fer-ho. Quan això succeeix, haver d'encaixar les preses de pèl, que cada dia provoquen els especuladors financers i la classe política al seu servei, no és gens gratificant. Ens trobem davant d'una societat desballestada que ha convertit la mentida i la manipulació en una qüestió normalitzada. La gent no s'estranya gens ni mica de les actuacions d'una classe política que pretén cada dia fer-nos combregar amb rodes de molí.
  Ens hem d'estrènyer el cinturó, no hi ha calés, ens diuen, no podem demanar-ne als bancs, plens d'hipoteques sense cobrar, perquè ajudin a crear llocs de treball. Al contrari, cal subvencionar-los amb diners públics, atès que si no es fes així el sistema s'ensorraria. D'altra banda, aquests diners tampoc no es poden demanar als rics, que els necessiten per ser més rics, condició necessària per generar riquesa i feina. Llavors d'on han de sortir?, simplement de les retallades dels serveis socials. Quan tota aquesta situació és de domini públic, és difícil continuar vivint en una societat en què la barroeria dels disbarats econòmics i polítics és tan visible, que no s'entén com cap dels culpables de la crisi no està a la presó. El dilema és haver o no de pensar, evidentment no fer-ho és més senzill.