text: 2.2.1 Les consonants oclusives
  Les consonants oclusives es pronuncien amb una interrupció completa del pas de l'aire. Són oclusives les consonants sordes /p/, /t/ i /k/ i les sonores /b/, /d/ i /ɡ/, que es diferencien també pel lloc d'articulació (bilabial, dental o velar),GIEC com recull i exemplifica el quadre 2.2, en què s'inclouen exemples amb diferents grafies corresponents als sons.OIEC
  En determinats contextos, les oclusives sonores es pronuncien d'una manera més relaxada. En aquest cas, es parla d'aproximants, com en el cas de la segona consonant dental de candidat (can[d]i[ð]at) en la major part dels parlars⇒. Les aproximants s'articulen amb un acostament de dos òrgans articulatoris menor que en el cas de les oclusives, però major que en el cas de les fricatives, el qual no provoca turbulència de l'aire expirat. En altres contextos, aquestes mateixes oclusives sonores es pronuncien sordes⇒.
  Alguns parlars mallorquins disposen d'oclusives palatals en alternança amb les velars [k] i [ɡ]. Les oclusives palatals s'articulen amb el dors de la llengua en contacte amb el paladar i no amb el vel del paladar, com les velars. Es troben en qualsevol posició, excepte davant de o o u, bategant o lateral: cavall, riquesa, gall, guerra .