text: Barcelona. Dimarts, 21 d'agost de 2018. 07:00
  Actualitzat Dimarts, 21 de agost de 2018. 07:00
  'L'Odissea' d'Homer
  Il·lustraccions de Pep Montserrat. Traducció d'Albert Jané. Ed. Bambú. 240 pàg.
  És agost, tothom és fora de vacances fugint d'un mes tant igni, fa calor, i em bec una orxata fresca per superar-la.
  I això m'ha decidit a portar-vos a navegar aquest mes, dins la nau d'Ulisses, el gran mite grec. M'ha semblat que una lectura d'estiu bé podia estar remullada per les aigües d'un llibre immens i refrescant, un dels grans clàssics universals més famosos de la història de la literatura, com és l'Odissea, d'Homer.
  Recordo llegir-la primer en castellà, amb menys de vint anys, en una edició horrible d'aquelles antigues amb la lletra tan petita i un vocabulari tant envellit que fan que al cap d'un estona la presbícia et demani a crits fer una pausa perquè ja hi veus borrós.
  Recordo rellegir-la temps després, en una magnífica versió feta per La Magrana amb traducció de Joan Alberich i Mariné. I també comprar-ne una versió una mica cutre, per a nens, pel meu fill de vuit anys. I ara que ja en té dotze, vaig decidir tornar a comprar el mateix gran clàssic, però aquesta vegada volia trobar una edició nova, més actualitzada i per a la seva edat.
  Vaig trobar l'edició que n'ha fet el segell Bambú, amb unes il·lustracions precioses i delicades de Pep Montserrat, que em recorden als dibuixos de les ceràmiques gregues dels museus. L'adaptació que n'ha fet Albert Jané, pel meu gust a moments té un llenguatge excessivament elevat o catalanòfil si pensem que està adreçat als joves o als pre-adolescents com a iniciació a aquest grandíssim originàriament poema èpic estructurat en diversos cants. Sóc de les que pensen que a vegades és millor anar a la font original, és a dir, a Homer directe, sense por, encara que els nostres fills siguin joves. Però em sembla també interessant que existeixi aquesta versió adaptada i reduïda pels que volgueu introduir els vostres fills en aquest magnífic viatge mitològic.
  A mi la lectura d'Homer des de ben joveneta em va marcar profundament. Potser perquè els seus relats heroics originàriament pertanyien a la tradició oral, transmesa a través dels "aedes" que per a mi devien ser el primer híbrid d'actor (que ara potser en diríem de musical). Eren actors, narradors orals, tocats pel talent de la memòria, l'enginy actoral i el do musical. Ells eren els transmissors d'una herència col·lectiva, cultural i antropològicament importantíssima, encarregats de cantar el passat gloriós del poble grec ple de la màgia i simbologia de Déus humanitzats i homes divinitzats. Em va agradar molt més l'Odissea que la Ilíada, que vaig trobar molt més bèl·lica i per descomptat, no tant entretinguda o inspiradora.
  A l'Odissea no vaig poder evitar sentir-me fascinada per les peripècies d'aquells herois grecs i m'encantava memoritzar els noms dels fantasiosos personatges de les seves aventures. Cada capítol et submergeix en una aventura curiosa com la de Polifem, el monstre ciclop d'un sol ull, els temibles Lestrígons devoradors d'homes, el terrible descens a l'Hades, o aventures més sensuals amb dones com Nausica, nimfes com Calipso o deesses embruixadores com Circe.
  Quan anys més tard rellegia aquesta narració de l'odissea d'anys que va passar el pobret Ulisses per poder tornar a a la seva pàtria amb la seva estimada Penèlope, la maduresa com a dona em feia riure per sota del nas: vaig pensar que en realitat Odisseu (el nom grec d'Ulisses) s'ho va passar pipa entretingut d'illa en illa, en els braços de la bella Circe durant un any, i suposadament "retingut" per Calipso ni més ni menys que durant set anys. Una mirada homèrica (o de l'època) cap a les dones curiosa, perquè que hi surten descrites com a embruixadores fatals del benplantat Ulisses; dones que l'immobilitzen en contra de la seva voluntat, o que intenten persuadir-lo perquè no torni amb la seva fidel esposa...
  Per a mi no deixa de ser irònic que un home com Ulisses/Odisseu, tan audaç, enginyós, fort i astut, que va saber deslliurar els grecs de tants perills durant la guerra de Troia i de tantes vicissituds en el periple de tornada, quedés "retingut" sense poder fer res... pobrissó... entre els febles braços d'una dona.