text: Aquests captaires deixen les seves petjades en les cendres de la vida, conserven les brases d'una flama antiga, una fúria davant el temps, que d'alguna manera els entronitza; reis sense regne; l'home desterrat entre escombraries, sense més llum que l'esperança d'una mirada des del cel. Qui no ha demanat caritat per alguna cosa alguna vegada?
  Aquí hi ha l'univers d'una companyia, les seves ferides i cicatrius, seva el seu desarborat imaginari, la seva esquinçada veu, els seus personatges desnonats. Eco de litúrgia, tints esperpèntics i regust de tragèdia, un humor pertorbador i un compromís poètic insubornable. Els peus en els clàssics i la mirada en l'horitzó de noves formes de parlar a l'ànima de cada home. Tradicionals i rupturistes, contradicció viva, contracorrent sempre, passió de quatre dècades pels escenaris del món: La Zaranda, teatre inestable d'enlloc, compleix quaranta anys al fons del temps.