text: bloGuejat: Dissabtes
  Aaaaah, ara ho entenc tot! Tu no vols que et facin català de l'any! Tu vols el títol de pare de l'any!! Que segur que per aquestes terres es porten molt aquestes coses...
  Els dissabtes la meva filla de partit de bàsquet i faci fred o calor, tingui mandra o no, la tinc que portar. Queden lluny aquells dissabtes que dormia fins tard...ah, i si veiem una peli té que ser per menys de 12 anys perquè s'apropiat del comandament de TV
  I no cal fer coses cares, n'hi ha prou amb que siguin entretingudes i es facin junts.
  Els dissabtes, és curiós, ens semblen grans a tots: amb fills, sense fills, d'aquí, d'allà... Alguna cosa deuen tenir que els fa tan especials (mode visca el cap de setmana activat!)
  I de les preocupacions que et venen quan el nano de nou anys et guanya als escacs........? Ja et vindrà, i no saps si has d'estar content per lo espavilat que és o pensar que les teves neurones estàn a la baixa. Però bons dissabtes.....
  Ostres, això sí que és entranyable. I més si ho llegeixes amb una canço maca (i que sona èpica) de fons, encara que no tingui res a veure amb el tema... I el xicot, de fons, ballant i fent el ruc. M'has arrencat un bon somriure... Segur que el "nano" també ho trobarà entranyable d'aquí uns quants anys. I se sorprendrà que son pare pogués escriure coses tan "nyonyes" quan ell era petit!
  el concepte rutina està molt desvalorat. A vegades hi han rutines fantàstiques...
  Després d'un dia manis i concerts només espero un tranquiliiiiiiiissim diumenge de sofà amb parella, peli i crispetes...
  Res de pare de l'any, Xexu: ho faig per vici, que és molt divertit això de deixar-ho tot de banda i jugar amb la criatura.
  Aris, suposo que jo també vaig cap aquí...
  Exacte, Josep. És més amb qui ho fas que què fas.
  Ferran, recordo els dissabte sense nens i sí, tampoc no estaven malament ;)
  Garbí, els nostres cervells van a la baixa, els seus pugen.
  Yáiza, espero que noi trobi que el seu pare era un nyonyo! :)
  Rokins, és cert que hi ha rutines que no et fa cap mandra que es repeteixin!
  Fet i fet, els millors records són d'aquests moments :)
  Són dels millors moments, i crec que s'han de gaudir a fons. Llavors es fan grans en un moment i ja no tornen aquestes estones de fer-se pessigolles.
  Vaig veure el post el dissabte passat però no he tingut temps de llegir-lo calmadament fins ara.
  Preciós i molt i molt tendre. Quina sort té de tenir uns pares com vosaltres! Tot el dissabte pivota al seu voltant! ... com ha de ser, d'altra banda.
  Espero, doncs, que demà torni a ser un gran dia com el que expliques.
  porquet, resulta que el dissabte següent va ser tot el contrari, treballant i a milers de quilòmetres de distància.... ho vaig mig recuperar el diumenge, per sort.