text: Política | Argelaguer en transició
  La transició com a innovació
  07/09/2015 04/09/2015 / Miquel Tort	/ Deixa un comentari
  Els dies 28 i 29 d'agost es va celebrar a Argelaguer una consulta popular organitzada per l'ajuntament en la que es demanava als veïns majors de 16 anys es posicionessin sobre la construcció d'un nou aparcament. En aquesta consulta AenT defensava la no execució del projecte per entendre que era un projecte contrari a les idees que defensem.
  Si veiem el que planteja el moviment pobles en transició com una idea innovadora , llavors l'anomenada Teoria de Difusió d'Innovacions de Rogers ens pot ajudar a entendre el moment actual d'acceptació de les idees que defensem i la previsible evolució de la seva acceptació en la nostra comunitat.
  La Teoria de Difusió d'Innovacions és una teoria sociològica que pretén explicar com, per què i a quina velocitat es mouen les noves idees i tecnologies a través de les diverses cultures. La teoria va ser molt popular gràcies al text escrit per Everett Rogers (1962), Diffusion of Innovations.
  El principal element d'aquesta teoria és la innovació, que és definida per Rogers com "una idea, pràctica o objecte que és percebut per un individu com a nou". D'aquesta manera si un individu percep la idea com a nova, dins d'aquesta teoria aquesta idea és una innovació.
  La Teoria de Difusió d'Innovacions distingeix entre els individus que accepten les innovacions en els primers instants de la seva emissió i aquells que ho fan en etapes posteriors. En aquest sentit, s'estableixen cinc categories d'adoptants en funció del temps que requereixen els individus per adoptar una innovació. Les categories d'adoptants són: innovadors (2,5% de la població), usuaris primerencs (13,5%), primera majoria (34%), majoria tardana (34%) i els més endarrerits (16%) – veure gràfica-.
  El temps (línea horitzontal en la gràfica) és un altre element a tenir en compte en la teoria. La velocitat amb la qual una innovació és acceptada en un sistema social és un índex de la seva acceptabilitat en aquesta societat. La velocitat d'adopció d'una innovació depèn igualment del sistema social, diferents sistemes socials posseeixen diverses velocitats d'adopció per a una mateixa innovació.
  Si llegim el resultat de la consulta popular celebrada com el grau d'acceptació de les idees que defensa AenT entre la població d'Argelaguer, podem interpretar que les idees que defensem es troben a Argelaguer en un punt d'acceptació que supera clarament el grup d'innovadors i que inclou ja el grup de primers seguidors segons la classificació de Rogers. Estaríem parlant d'un grup proper ja al 16% de la població d'Argelaguer.
  En una societat com la nostra acostumada al creixement continuat i tecnoptimista, insolidària i egoista, haver superat clarament el grup d'innovadors i tenir ja un destacat grup de primers seguidors dels nostres plantejaments que són radicalment oposats al pensament dominant, ha de ser i és motiu de satisfacció per tots els que estem a AenT.
  Que una idea innovadora sigui acceptada i adoptada per un número cada vegada més gran de persones depèn, en primera instància, que la idea sigui coneguda. Des d'AenT seguirem treballant per fer que les idees de canvi que defensem siguin conegudes, acceptades i implementades progressivament per una majoria de veïns a Argelaguer. El problema és, al nostre entendre, que ja fem tard per evitar les greus conseqüències de no canviar i justos de temps per poder-les alleugerir.
  16/03/2015 18/03/2015 / Miquel Tort	/ Deixa un comentari
  Podem només esperar que les nacions i la humanitat en el seu conjunt aprenguin ràpidament que l'ús de recursos per captar recursos retrà un menor retorn i demandarà costos i riscos creixents un món en el que l'energia s'esgota i es torna cada vegada més dispersa.David Holmgren, 2009
  Distints estudis i treballs han analitzat diferents escenaris de futur cap on pot evolucionar la societat industrial. Tots es poden agrupar en tres blocs:
  Superació. La societat actual trobarà la manera de resoldre els problemes derivats del pic del petroli, el canvi climàtic i la pèrdua de biodiversitat i seguir creixent.
  Adaptació. S'accepta que hi hauran canvis en la forma de viure derivats del pic del petroli i la dificultat de substituir-lo però es creu que la civilització (occidental) sabrà adaptar-se a aquests canvis.
  Col·lapse. La societat, tal com l'hem coneguda les darreres dècades, desapareixerà davant la impossibilitat de continuar el creixement continuo que la sustenta. Aquest procés comportarà una reducció important de la complexitat del nostre sistema social i de la població fins a equilibrar-se amb la capacitat de càrrega del planeta.
  D'especial interès és el treball de David Holmgren Future Scenarios: how communities can adapt to peak oil and climate change publicat el 2009 i disponible en l'espanyol al web de Red de transición Espanya.
  Holmgrem senyala quatre futurs escenaris. Aquests quatre grans escenaris proporcionen un marc per a considerar l'ampli espectre de probables futurs per les properes dècades i més enllà. Són aquests:
  Tecno-Explosió, aquest escenari es basa en què descobrirem noves fonts d'energia que permetran continuar el creixement econòmic i de la població.
  Tecno-Estabilitat, sobre la base del desenvolupament d'energies renovables i de tecnologies que puguin mantenir – si no millorar – la qualitat dels serveis i sistemes disponibles en l'actualitat, arribarem a una societat en equilibri dinàmic no molt diferent de l'actual.
  Descens Energètic, contempla una reducció en l'activitat econòmica, de la complexitat i de les poblacions humanes a mesura que els combustibles fòssils es vagin esgotant. La creixent dependència de recursos renovables – amb menor densitat d'energia que els no renovables – canviarà progressivament l'estructura de la societat, fins a semblar-se en gran mesura a les societats preindustrials. Aquest escenari preveu una ruralització dels assentaments humans i de l'economia, amb un moviment més lent i de menor volum d'energia i recursos, i una disminució lenta de les poblacions humanes.
  Col·lapse, aquest escenari suggereix un fracàs complet de tots els sistemes que mantenen i donen suport a la societat industrial, en la mesura que els combustibles fòssils d'alta qualitat es vagin esgotant i/o el canvi climàtic vagi danyant radicalment els sistemes de suport ecològic. Aquest col·lapse seria ràpid i més o menys continu. Involucraria inevitablement una ràpida i pronunciada caiguda de la població humana i una pèrdua dels coneixements i de la infraestructura necessària per a la civilització industrial així com la pèrdua d'una part important de la biodiversitat del planeta.
  La probabilitat de que l'escenari 1 (tecno-explosió) sigui el dominant en les properes dècades és molt baixa. Per una banda, no sembla realista pensar en que es trobarà en breu un nova font d'energia que pugi substituir els combustibles fòssils i, per altra banda, el creixement continu és físicament impossible.
  L'escenari 2 plantejat per Holmgrem (tecno-estabilitat) és, sens dubte, molt atractiu. Planteja que, sense grans sacrificis i amb una gradual transició a les energies renovables, podrem assolir un punt d'equilibri amb el planeta. És però també un escenari molt improbable per molts motius. Entre altres, requereix una coordinació i col·laboració de tots els governs que no sembla es pugui donar, implica una estabilització i una reducció progressiva i voluntària de la població mundial que també és molt improbable, necessita un temps, un capital i uns materials que molt probablement ja no disposem, …
  Així doncs, el debat se centra en els escenaris 3 (descens energètic) i 4 (col·lapse).
  L'escenari 3 (descens energètic) pressuposa que es donarà de forma gradual, com hem dit, un llarg període de fins a 250 anys de progressiva reducció de l'energia global disponible. Si bé aquest no és un escenari tan atractiu com l'escenari 2 i per tant més difícil d'assimilar per la majoria de la població, sí que és – davant de la inviabilitat dels escenaris 1 i 2- el més desitjable. Permetria una adaptació progressiva impossible en l'escenari 4 i un canvi no-violent. El desenvolupament d'aquest escenari requereix però una presa de consciència general del problema per part de la població que està lluny de donar-se, una reducció del consum energètic general molt important en un primer moment i d'un inici immediat de canvis en les polítiques per part dels governs que, de moment no percebem enlloc.
  En el darrer escenari és el 4 (col·lapse) el procés de destrucció de la societat industrial seria ràpid – 50/70 anys – i continuo. Comportaria una ràpida reducció de la població humana d'uns 500 milions de persones per dècada i una pèrdua important dels coneixements i infraestructures actuals. Podem dir que és cap on ens dirigim amb el vent a favor i a tota vela quan mantenim, com sembla, l'objectiu del creixement i seguim disposant dels recursos que tenim i dels que no tenim.
  El més probable però, és que es produeixi una combinació en el temps i en l'espai dels diferents escenaris. Veurem que mentre algunes zones seguiran en l'escenari 1 durant anys, altres ja han començat a un període de no creixement mentre altres ja han començat a col·lapsar. De la mateixa manera, en un mateix territori, un petit grup de persones seguiran mantenint un alt consum energètic i de recursos, un segon grup més nombrós però també minoritari podran adaptar-se a la reducció global dels combustibles fòssils sense grans sacrificis i, finalment, un tercer grup format per la majoria de la població es veurà obligada, com estem ja veient, a reduir el seu consum energètic – i d'altres recursos – de forma important i fins i tot dràstica (col·lapsaran).
  Quin escenari creus que és el més probable? Com creus que podem afrontar-lo?
  Mesures a impulsar des dels ajuntaments
  02/03/2015 05/03/2015 / Miquel Tort	/ 2 comentaris
  Davant l'esgotament dels recursos generals i dels energètics en particular cal iniciar canvis radicals en la nostra forma de vida. Això significa bàsicament augmentar la nostra resiliència i disminuir l'exposició al risc davant un col·lapse de la nostra societat.
  Cal actuar ja i plantejar alternatives que, necessàriament, han de desenvolupar-se en tres àmbits:
  Cada un de nosaltres hem de començar a canviar la nostra forma de vida. Hem de consumir menys i de forma responsable, simplificar la nostra vida i acostumar-nos a viure, progressivament, amb els recursos locals i disponibles en cada moment.
  2. Comunitari.
  Hem de canviar la nostra manera de relacionar-nos. Cal potenciar la confiança, la col·laboració, compartir més, la cura mútua, l'intercanvi i el regal amb aquells amb qui convivim mitjançant el desenvolupament d'iniciatives obertes, horitzontals i transparents d'autogestió i organització col·lectiva com intentem fer des d'Argelaguer en transició.
  Cal també treballar des dels ajuntaments i consells comarcals mitjançant polítiques que vagin en la direcció necessària per construir i afrontar els reptes d'una societat sense creixement ni energia abundant ni barata.
  En aquest post recollim una sèrie de propostes que des d'Argelaguer en transició considerem que les candidatures que es presentin a Argelaguer en les eleccions municipals de maig haurien d'incloure en els seus programes i desenvolupar-les de forma prioritària durant els popers 4 anys. En la redacció d'aquest post han participat Núria F., Montserrat M. i jo mateix.
  Aquestes mesures i propostes es basen en les que apareixen en la Guía para o descenso enerxético, en la wiki Municipios postpetróleo i en el post Políticas municipales decrecentistas de Luís González Reyes.
  Des dels ajuntaments es poden fer moltes coses. Bàsicament es tractar de:
  prendre consciència del problema i d'informar de forma rigorosa als veïns;
  promoure plans de descens energètic tant a escala individual com familiar i comunitari;
  afavorir la relocalització de l'economia i
  garantir la sobirania alimentària i els serveis bàsics.
  Per això i sense ànim d'esgotar-les totes, ni d'anul·lar altres, presentem algunes propostes:
  Difondre el problema del pic del petroli i les seves conseqüències mitjançant xerrades i tallers amb una periodicitat trimestral, l'edició de publicacions i la creació d'un espai de referència al poble on informar i coordinar totes les mesures i iniciatives que caldrà desenvolupar.
  Crear un banc de sabers populars tradicionals recollint els coneixements de la gent gran que seran fonamentals en un món sense energia abundant i un cens d'habilitats locals (qui sap fer què).
  Introduir els principis i fonaments del moviment en transició i afins (moviment pel decreixement, permacultura, … )a l'escola del poble
  Fomentar la resiliència i l'autogestió en tots els àmbits (en el treball, en l'habitatge, en l'economia, en l'alimentació, en l'energia, en les relacions personales…) promovent que siguin els mateixos veïns qui gestionin i administrin amb autonomia els recursos disponibles.
  Elaborar un Pla de contingències per garantir el subministrament energètic en el municipi en situació de crisis energètiques i interrupcions dels subministraments d'electricitat i/o combustibles.
  Incentivar l'economia local i adaptada al pic del petroli impulsant la creació de llocs de treball que satisfacin necessitats reals de forma local i amb un baix consum d'energia.
  Impulsar la formació per l'adquisició d'habilitats necessàries per desenvolupar antics oficis que caldrà recuperar facilitant formadors, espais (Casal i Ajuntament) i el material necessari.
  Fomentar l'eficiència i l'autosuficiència energètica impulsant, entre altres, la instal·lació de plaques fotovoltaiques i panells per escalfar aigua en habitatges i espais públics
  Reformar els tributs que gestiona l'ajuntament de manera que es pagui en funció de la renda i del consum.
  Fomentar i promoure la cultura de compartir i aprofitament de materials sobrants impulsant espais i eines per compartir recursos (maquinaria, vehicles, eines, roba, compost, llavors, …) en lloc d'utilitzar-los de forma individual.
  Impulsar la celebració d'un mercat local mensual i d'una fira semestral del regal com a dinamitzador de l'economia local afavorint el consum de proximitat i generant espais d'intercanvi i ajuda mútua.
  Promoure la sobirania i autosuficiència alimentària del municipi promovent la creació d'horts i galliners facilitant l'accés a espais on conrear en zones verdes municipals no urbanitzades actualment (Can Jan).
  Donar suport a la creació i manteniment d'un banc de llavors i planter local.
  Evitar el malbaratament d'aliments cercant la col·laboració per una banda de les botigues de comestibles i els locals de restauració del poble i, per altra banda, de les persones que tenen horts i/o comercialitzen productes alimentaris.
  Promoure la compra conjunta i a granel d'aliments bàsics. Donar suport a la creació i manteniment de cooperatives de consum.
  Posar en marxa i adequar un espai per a l'envasament d'aliments i fabricació de conserves per sistemes de màxima garantia sanitària i amb el mínim consum energètic.
  Promoure l'ús de l'abocador de restes vegetals i el seu compostatge (darrera cementiri municipal) evitant es llencin o cremin les restes de poda i recollint de forma activa els residus orgànics.
  Garantir l'accés a l'aigua amb sistemes no depenent d'energia d'origen fòssil. Recuperar l'antic sistema de reg que arribava a totes les cases. Recuperar i rehabilitar pous. Promoure sistemes de recollida d'aigua de pluja en els habitatges.
  Promoure l'aïllament de les cases del poble i la bioconstrucció si es necessites construir edificis nous. Penalitzar l'excessiu consum energètic en els habitatges.
  Promoure la recollida de llenya i la construcció de llenyers en els habitatges.
  Reformar els edificis públics (Ajuntament, escola, sala lectura, dispensari mèdic, casal) i serveis públics (enllumenament, recollida de deixalles i sanejament) per assolir reduccions significatives (50%) del consum energètic.
  Promoure polítiques de no generació de residus, reducció de residus i de recollida selectiva
  Desincentivar l'ús del cotxe privat habilitant zones d'aparcament a les entrades del poble i prioritzant els desplaçament a peu i en bicicleta.
  Consensuar amb els veïns limitar el tràfic de vehicles privat i l'aparcament en els carrers i places i crear zones vianants.
  Cercar fórmules per abaratir l'ús del transport públic (TEISA) per a tots els veïns.
  Som conscients de que és poc probable es tinguin en compte aquestes recomanacions que fem a tots aquells que es vulguin presentar a les eleccions del proper mes de maig i que seran ignorades malgrat que cada vegada és més evident que el creixement no tornarà. El pic oil no és una teoria si no una realitat ja reconeguda per l'Agència Internacional de l'Energia. A partir d'ara, cada any disposarem de menys energia per mantenir la societat actual i si no es prenen mesures com les que proposem en aquest post la pobresa, la precarietat i la desigualtat no deixaran d'augmentar en els anys vinents. Carpe diem.
  08/12/2014 08/12/2014 / Miquel Tort	/ 1 comentari
  13/11/2014 13/11/2014 / Miquel Tort	/ Deixa un comentari
  El dilluns passat Antonio Turiel va publicar un post amb el títol Cuando hay que tomar partido: una visión personal y factual en el que descriu els darrers esdeveniments succeïts entorn de l'anomenat procés i en el que exposa les raons que el van fer decidir a participar (ell diu votar) en el procés de participació ciutadana que el dia 9 va obrir la Generalitat. També explica amb detall el perquè del seu vot NO-SI (NO a un Estat – SÍ a la independència).
  L'opció escollida per Antonio Turiel s'adiu, al meu entendre, molt millor que qualsevol altra de les opcions possibles amb el pensament de fons dels pobles en transició pel que considero d'interès publicar aquí el manifest que la Plataforma pel NO-SI va publicar el passat 11 de setembre. Us animo a comentar-lo i a signar-lo.
  VII. Proposem la construcció d'Assemblees Populars Confederades com a estructura d'organització política per a substituir a l'Estat modern. L'Assemblea Popular és la institució deliberativa, decisiva i executiva a la qual estan convocats a participar, amb llibertat d'expressió, amb igualtat de condicions amb esperit fraternal i comunitari, tots els ciutadans d'una àrea geogràfica determinada, com ara un poble o un barri. És l'òrgan polític fonamental d'una societat veritablement democràtica. Per coordinar-se entre elles i prendre decisions conjuntes, les Assemblees Populars poden formar confederacions, és a dir, assemblees de delegats mandats i revocables, escollits per les Assemblees Populars. Aquesta forma d'organització política ha estat desenvolupada històricament a molts llocs del món per tal d'aconseguir una democràcia efectiva i operativa en grans quantitats de població i grans extensions territorials. Tanmateix, per avançar cap a la plena sobirania popular, la construcció i l'empoderament de les Assemblees Populars Confederades no és suficient. Per reeixir, aquest procés ha d'anar acompanyat de la construcció d'un sector econòmic comunitari i autogestionat, de manera que no només creixi la democràcia política, sinó també la democràcia econòmica i en l'àmbit laboral. A més, aquest procés ha d'anar acompanyat, naturalment, d'un canvi substancial en totes les esferes de la cultura humana.
  El wiki "Municipis postpetroli"
  13/10/2014 12/10/2014 / Miquel Tort	/ Deixa un comentari
  "Si els governs locals no s'impliquen, les conseqüencies econòmiques i socials seran enormes doncs l'adaptació a un model sense energia abundant i barata requerirà com a mínim una dècada sempre hi quan l'esforç que es faci sigui intens i continuat" Robert Hirsch, 2005
  Us presentem en el post d'aquesta setmana un nou projecte promogut pels companys de l'Asociación Touda i en els que hem estat treballant Argelaguer en Transició i l'associació Véspera de Nada por unha Galiza sen petróleo.
  Es tracta d'un wiki que hem anomenat Municipis postpetroli i que recull mesures i propostes adreçades a l'administració local amb la finalitat que aquestes institucions col·laborin de forma activa a afrontar el Pic del Petroli. Totes aquestes mesures i propostes es fonamenten en dos pilars: la necessitat de reduir l'exposició de la població als efectes del Pic del petroli i enfortir la comunitat per tal que pugui fer-hi front amb recursos i capacitats.
  Es parteix de les propostes incloses a la «Guía para o descenso enerxético» que, com sabeu, AenT està traduint al català i s'ha creat un wiki multilingüe (de moment disponible en castellà, català i gallec) amb l'objectiu de, per una banda, serveixi de referència a aquells que es vulguin presentar a les properes eleccions municipals i, per altra banda, sigui un espai on es recullin les diferents propostes i mesures que s'estiguin ja aplicant a l'àmbit de l'administració local per afrontar el Pic del Petroli.
  Com veureu, si visiteu el wiki, són moltes les mesures que es poden implementar des dels ajuntaments per afavorir i facilitar la transició a la que estem abocats degut a la reducció en la disponibilitat d'energia i a la impossibilitat de mantenir un creixement econòmic continuat com estem veient des de 2008 i com indiquen totes les previsions pels anys vinents.
  Nosaltres seguirem treballant en aquesta nova eina per tal de mantenir-la actualitzada i que sigui útil i col·laborant amb els companys que l'han feta possible.
  11/08/2014 04/11/2014 / Miquel Tort	/ 3 comentaris
  Falten només tres mesos pel 9-N i les posicions (el que diuen) del govern de la Generalitat i del govern de l'Estat són conegudes i les mateixes des que es va fixar la data i la pregunta de la consulta el desembre passat. El que seria realment aclaridor és conèixer els interessos (el que volen) cada part en aquest conflicte.
  Com molts ciutadans, em pregunto també què passarà les setmanes vinents i si realment se celebrarà la consulta sobre la independència de Catalunya.
  Crec que el guió ja està escrit i que els dos governs representaran el seu paper sense sorpreses ni canvis.
  L'11-S serà un èxit absolut de participació i es desenvoluparà sense incidents d'importància. Molts catalans expressaran pacíficament pels carrers de Barcelona i de la resta de pobles i ciutats el seu anhel de llibertat i d'assolir la independència. El parlament aprovarà amb tota probabilitat l'anomenada llei de consultes uns dies després i el President Mas signarà el Decret corresponent convocant la consulta pel 9-N emparant-se en la dita llei. A continuació, l'Estat, engegarà tots els mecanismes legals que disposa per suspendre la llei de consultes i el Decret signat convocant la consulta. A partir d'aquí, el govern de la Generalitat seguirà els tràmits i preparatius corresponents per organitzar la consulta en un fals pols final amb el govern de l'Estat.
  Finalment, pocs dies abans del 9-N – previsiblement el 4 de novembre cap a les 4 de la tarda i amb el conegut argument de que "la culpa és de Madrit" – el President Mas farà una declaració en la qual anunciarà que davant la intransigència del govern de l'Estat no ja per autoritzar sinó per tolerar la consulta, la confirmació per part de l'Estat que ordenarà a les forces de seguretat que si es fa la consulta el diumenge 9 de novembre es retirin les urnes així com l'amenaça d'iniciar accions legals contra els promotors i organitzadors i l'alt risc d'aldarulls i enfrontaments que implicaria la celebració de la consulta en aquestes condicions; el govern i els partits que donen suport a aquesta consulta han acordat suspendre la seva celebració i el decret de convocatòria de forma indefinida.
  Es donarà així per tancada la fase d' intentar assolir la independència de forma pactada amb l'Estat espanyol i s'anunciarà que s'inicia a partir d'ara una nova fase en la qual es treballarà per establir la viabilitat i els mecanismes per avançar en el procés d'independència de forma no pactada amb l'Estat espanyol. Aquesta fase tindrà una durada d'aproximadament 1 any en finalitzar es convocaran eleccions (plebiscitàries?) al Parlament de Catalunya. És a dir, es convocaran després de les eleccions municipals i estatals del 2015, molt probablement durant la primavera de 2016 prop ja del final de l'actual legislatura.
  Quina serà la resposta del moviment independentista i dels ciutadans en general davant d'aquesta declaració és difícil de predir però crec que la falta d'alternatives comportarà que majoritàriament s'accepti sense massa fressa.
  En definitiva, la no celebració de la consulta no serà cap daltabaix sinó que es presentarà com la constatació definitiva de la impossibilitat d'avançar en l'anomenat procés (d'independència) de forma democràtica, dialogada i legal amb l'Estat espanyol, cosa per altra banda ben coneguda des de fa tres-cents anys.
  Personalment crec que la independència de Catalunya tan desitjada per molts catalans només serà possible si l'estat espanyol col·lapsa com a succeït majoritàriament al llarg de la història en què nous estats han sorgit quan ha caigut el poder central que ho impedia (només cal que recordem l'URSS, Iugoslàvia o la mateixa Ucraïna actualment en procés de descomposició com a exemples propers i recents). La possibilitat que l'estat espanyol col·lapsi en els anys vinents és molt elevada donada la impossibilitat de recuperar el creixement i l'especial situació de vulnerabilitat que pateix. El dubte és si serà un procés violent o pacífic.