text: Data de naixement: 1467
  Data de defunció: 1542
  La família d'Elisabet, que provenia de Pollença, vivia al carrer de Sant Miquel, prop de l'església de Sant Antoni. Fou la menor de cinc germans, tres noies i dos nois, un dels quals fou monjo franciscà.
  Ja des de molt petita manifestà el seu interès per la vida espiritual i per les lletres. Dotada d'una gran intel·ligència, sembla que ella mateixa s'anà obrint pas al camí del coneixement. Pel que fa a la vida espiritual, ja de bell antuvi les seves vivències religioses no estigueren mediatitzades per ningú: s'adreçà directament a Déu i serà a través del camí de la pregària que prengué les decisions que determinaren la seva vida. Així, davant el dubte de quina forma hauria d'adoptar la seva dedicació a l'espiritualitat, Elisabet inicià un període d'oracions que durà nou mesos, acabat el qual va fer l'opció personal de renunciar al matrimoni i fer-se beguina. Aquesta opció es produeix en un moment en què la pressió eclesiàstica era cada cop més forta per tal d'institucionalitzar les formes autònomes de religiositat femenina laica, la qual cosa atorga a la seva decisió un valor de gran independència personal.
  La seva vida d'intensa espiritualitat estigué caracteritzada per dejunis, penitències i actes de devoció, però, molt especialment, per visions i revelacions divines. Valorava l'oració per damunt de tota forma penitencial. Enfront de l'oració vocal, Elisabet primava la mental, amb la qual la seva ànima es transformava i rebia tot tipus de gràcies divines: èxtasis, raptes, visions i profecies. Perquè a la seva qualitat de visionària, la beguina uneix la de profetessa, que li permet predir esdeveniments relacionats amb la seva família o amb la ciutat de Palma.
  L'amor al proïsme tingué una presència important a la seva vida, de manera que, d'acord amb un dels trets més significants del moviment de les beguines, l'acció apareix indissolublement unida a la contemplació. Ella materialitzà aquest amor en tot un seguit de tasques: atenció i companyia als malalts, assistència a les dones en el moment del part, guaricions miraculoses... A més, la seva elevada espiritualitat li atorgà una autoritat que era reconeguda pels diferents estaments de la societat que l'envoltava, per la qual cosa tant els Jurats de la ciutat com els particulars s'adrecen a la beguina en demanda de consells, per resoldre assumptes tant de caràcter públic com de caire particular. Aquesta sèrie de tasques socials que Elisabet desenvolupà, culminen en l'activitat que va desplegar al capdavant de la Casa de la Criança.
  La Casa de la Criança era una escola situada al carrer Monti-Sion, al centre de la ciutat de Palma. Va ser fundada l'any 1510 amb l'objectiu que s'hi eduquessin donzelles, filles de famílies destacades de la ciutat. Elisabet va ser-ne la directora entre l'any 1510 i el 1542 i va aconseguir que la institució gaudís d'un gran prestigi. Poc temps abans de morir, la beguina va fer donació de tots els seus béns a la Confraria de la Criança.
  Quan va morir el mes de maig de 1542, el seu cos va ser enterrat a la capella de Sant Bernat de la catedral de Palma.
  Arxiu de la Catedral de Palma, Liber Communis Curie Ecl. 1517. Estatuts de fundació.
  Arxiu de la Catedral de Palma, Llibre de la sagristia 1542, p. 41.
  Pati gòtic de la Casa de la Criança fundada per sor Elisabet Cifre. Font: http://static.panoramio.com/photos/original/10315790.jpg [Consulta: 27/02/2010].