text: El año del verano que nunca llegó - Revista Ucrònica
  Dr. Antoni Atienza
  Ospina (Padua, Colòmbia, 1954) contruïx una novela damunt de dos dels grans relats de la lliteratura contemporànea: el Frankestein de Mary Wollstonecraft Shelley, i El Vampir, de John William Polidori. ¿Com és posible que en una sola nit del fosc estiu de 1816 dos persones, mogudes pel desafiament de Lord Byron, redactaren dos històries que conformen bona part de l'imaginari o la mitologia del terror? Llavors, Ospina relata en primera persona la seua investigació per a contestar eixa pregunta.
  Estem davant d'una road-novel, una novela que descriu un viage de busca lliterària. Fins aci podem trobar familiar est esquema: Soldados de Salamina de Javier Cercas, o En busca de El Papo, de Francesc Tarazona. L'originalitat d'Ospina tampoc està en la seua portentosa erudició, sino en la manera en la qual l'autor va descobrint, capa a capa, els racons d'una historia complexa.
  L'epicentre de la novela és Villa Diodati, la casa vora el llac Leman, a Ginebra, a on aquell estiu un grup de jóvens –els Shelley, Polidori, Byron…- estaven reunits llegint contes de por, quan Byron els va desafiar a escriure un relat de terror. A soles Mary Shelley i Polidori els escrigueren, i la resta és coneguda. Ospina conta com va trobant, mentres viaja complint compromisos editorials entre Europa i Amèrica, els fets i les ombres que confluïren en Villa Diodati. Eixos fets i eixes ombres ixen al pas, com una catarata de coincidències, com rumors sentits en un tren. Mostra com la pròpia vida de l'investigador pot influir en l'investigació.
  És una novela molt ben escrita, plena de lúcides reflexions sobre la cultura. Els personages del passat tenen més carn sobre els ossos que els amics que Ospina va retrobant en el seu periple. Això li dona a la historia un aire a mig camí entre l'irrealitat i un realisme poètic. Perque, en definitiva, a sovint coneixem més dels personages del passat –reals o ficticis- que dels nostres amics més volguts.
  D'alguna manera, Ospina fa seu aquella dita de Gore Vidal, que l'Història deuria ser escrita per novelistes. El año del verano és també un llibre d'Història de la Lliteratura, minuciós fins al punt de ser terrible en els detalls. També ho és de Filosofia –o de reflexió sobre el pensament-de la Lliteratura. També és una reivindicació del Romanticisme. I de com de vegades una investigació acaba quan les portes es tanquen, les llums s'apaguen, i arribem a l'última llínea de l'última pàgina ▲
  És doctor en Historia, professor de Secundària, i lector compulsiu. Ha escrit alguns llibres, molts articuls de Historia i Etnografia, i ha segut colaborador en casi totes les revistes valencianistes dels ultims quaranta anys.