text: 26/03/2009: Arribada a M�xic
  Categoria: Elvira Villegas (Montr�al- Canad�)
  Com veieu al blog, de Mont-real hem passat a M�xic Districte Federal. I us preguntareu, com he anat a parar a M�xic? No �s la primera vegada que hi visc, de fet abans d�estar a Mont-real hi vaig viure un any. Vaig obtenir una beca de la Generalitat de Catalunya que promou que joves catalans facin un treball de dinamitzaci� als casals catalans arreu del m�n. En el meu cas va ser l�Orfe� Catal� de M�xic i hi vaig treballar durant un any. I ara, despr�s de passar tres mesos a Mont-real, he tornat a Districte Federal perqu� s�c una rom�ntica! Hi he tornat per �amour�!. Aix� que ara mateix estic buscant feina i en aquests temps que corren no �s tasca f�cil! I menys en un pa�s on els drets del treballador deixen molt a desitjar (jornades de nou hores m�nim, bastant mal pagades, si et va b� potser arribes a tenir deu dies de vacances en tot l�any, etc.). Per� buscar feina em permet con�ixer cada cop m�s aquesta gran ciutat, ja que vaig amunt i avall deixant curr�culums, fent entrevistes, visitant empreses... en fi, movent-me. L�any passat, durant la beca, vivia amb la Marina (la meva amiga de l��nima, de mare mexicana i de pare espanyol que va venir de Barcelona a D. F. ara fa dos anys per con�ixer i explorar la seva part mexicana) i amb la Mashenka (mexicana del nord,de l�estat de Baja California, que va venir a la capital per estudiar un master). En fi aix� era l�any passat. Ara des del mes de mar� visc amb el Gustavo, �mi gal�n mexicano�, com diuen aqu�. Un mexic� que em va robar el cor des que vaig arribar l�any passat. Despr�s de buscar i buscar, hem llogat l�apartament d�una amiga mexicana que ha marxat de M�xic per cinc mesos. La recerca de pis a M�xic �s menys complicada que a Europa pel que fa als preus i a l�exig�ncia dels propietaris (avals, presentaci� de n�mines, refer�ncies etc.), per� aqu� a M�xic hi ha molts pocs pisos moblats (que �s el que busc�vem) ja que no hi ha un gran moviment de persones, �s a dir, els mexicans no canvien tant de pis com a Europa. Compartir pis entre amics o desconeguts tampoc �s gaire com�, tot i que a poc a poc va guanyant terreny entre els joves, sobretot a la capital, per� normalment els mexicans viuen a casa dels seus pares fins que es casen. Un dels motius �s el poc nivell adquisitiu, per� crec que el motiu m�s important �s el cultural. �s una societat molt tradicional pel que fa a la fam�lia. Deixes de viure amb la teva fam�lia nom�s quan comences a construir-ne una altra. Qu� dir de M�xic per comen�ar? �s un pa�s dif�cil de descriure, ja que �s un pa�s de contrastos constants, el pa�s de la diversitat. �s un pa�s an�rquic, surrealista, amb situacions que em sorprenen constantment, de fet fins i tot els mexicans diuen que el seu propi pa�s no deixa mai de sorprendre�ls. I �s tan gran que no t� res a veure el nord amb el sud... �s un pa�s tradicional i modern a la vegada, molt ric i tamb� molt pobre, i malauradament amb una separaci� de classes molt forta. Altres coses que em v�nen al cap quan penso en M�xic s�n colors, imaginaci�, m�sica, olors, dol� i picant, festa, ball, tequila, somriures, �chelas� (cervesa, birra)... i una frase que aqu� es repeteix molt: �Para todo mal mezcal y para todo bien tambi�n�. Salut i fins la propera!
  Fotografies dels primers dies a M�xic
  28/01/2009: Primera actuaci� dels castellers de Mont-real amb camisa!
  (NOTA: Aquest text va ser escrit a finals de novembre.)
  El dia esperat! La castanyada a Mont-real. El 16 de novembre el Casal Catal� del Quebec va organitzar un dinar al restaurant Club Espanyol. Una trobada per conviure i menjar panellets, elaborats pels joves del casal. Per cert, van quedar molt bons. Si les �vies del casal en van comprar fins a acabar-los �s un bon senyal. Dia esperat perqu�, primer, despr�s de celebrar el Halloween ens calia celebrar la nostra tradici� i, segon, perqu� els castellers far�em la nostra primera presentaci� amb la camisa oficial. A poc a poc ens anem institucionalitzant... ara ja tenim sala per assajar, ja tenim uns quants matalassos per si caiem i ja tenim camisa! Ara nom�s falten els pantalons blancs, un escut i la gralla. Tot arribar�! En fi, comparat amb els castells que estem acostumats a veure no som res, per� no sabeu la il�lusi� i l�emoci� de fer un pom de dalt, un pilar de 2 caminat i un pilar de 3!
  Vam haver de sortir a la terrassa perqu� el sostre del restaurant era massa baix. Quin fred!! Per� com alg� va dir: ��s una bona t�cnica per carregar i descarregar amb rapidesa!�. En acabar -com podeu veure a la foto- est�vem com si hagu�ssim fet el castell m�s alt del m�n. Ben orgullosos i contents. Aiii... nom�s em queden tres setmanes per deixar tota aquesta colleta, per deixar la meva vida a Mont-real. Millor que no hi pensem i continuem dient: pit i amunt! Elvira
  17/12/2008: Visca el Halloween a Mont-real!
  Aquest any, celebraci� doble: la castanyada i el Halloween. La castanyada la vam celebrar amb el Casal Catal� del Quebec el 16 de novembre. Ens vam estrenar fort amb els Castellers del Quebec per fer la nostra primera actuaci�! I vam preparar panellets.
  El que per fi he viscut �s el fam�s Halloween. Mai m�ha agradat que a Catalunya es vulgui imposar aquesta festa perqu� no �s una tradici� nostra, no t� sentit, per� aqu�, a Mont-real, l�he admirat perqu� �s aut�ntica, forma part de la seva cultura i la viuen a fons. Els meus companys de pis -ambd�s canadencs- dues setmanes abans ja estaven emocionats comprant carbasses al mercat d�Atwater (el segon m�s fam�s de Mont-real despr�s del Mercat Jean-Talon), buscant i fabricant les disfresses, assistint a vespres �Pumpkins�, on tot el menjar -des dels entrants fins a les postres- est� fet amb carbasses. En fi, aqu�, Halloween �s una gran tradici� i una de les festes m�s importants de l�any. I jo l�he volgut viure com a tal. Aix� que a casa vam dedicar un dissabte a fer cadasc� la seva carbassa, vam decorar la nostra porta amb teranyines, calaveres, barrets de bruixa, etc., vam fer les nostres disfresses i vam organitzar una festa. Tot aix� mentre veiem �The Rocky Horror Picture Show�, pel�l�cula de culte arreu del m�n que durant aquesta �poca la passen amb m�s freq��ncia als cinemes i els fans hi van disfressats com els personatges i interactuen amb la pel�l�cula cantant, imitant els actors... �s tot un espectacle. Nosaltres vam preferir veure-la a casa, m�s �ntim tot plegat ;-). A fora, les botigues i els aparadors estan decorats. Tot t� a veure amb vampirs, calaveres, zombis i qualsevol personatge �gore�. Els nens passen a buscar caramels si poses una carbassa a la porta. S�organitzen milers de festes de Halloween. I oblideu-vos de les disfresses poca cosa, s�ha de tenir una bona disfressa perqu� aqu� la gent s�hi fixa molt! Concursos de disfresses a cada festa. Definitivament, no �s un bon dia per als poc amants de les disfresses, en aquest cas, millor quedar-se a casa. Per� no us ho aconsello, �s impressionant veure el metro ple de gent, grans i petits, i tothom disfressat i animat. La gent estava de molt bon humor. Sembla que les disfresses desinhibeixin les persones... B�, de fet ho fan i es nota: quantes semibruixes s�per sexis hi havia! En tot cas, visca el Halloween celebrat all� on toca! I el 16 de novembre vaig celebrar la castanyada a Mont-real! Menjar moniatos, panellets i castanyes, mmm... Tot s�ha de dir, m�encanten les paradetes al carrer amb els bidons amb castanyes que fumegen i amb l�oloreta de moscatell... i aqu� no n�hi ha. Elvira
  Foto 1: Totes les varietats de carbassa
  Foto 2: Al mercat de Atwater
  Foto 3: Elvira fent la pumpkin
  Foto 4: Estrenant pumpkins
  Foto 5: V�ctor i Miriam a la festa
  20/11/2008: Ets una catalana al m�n?
  Ara que hi penso, crec que s�. Ja fa una bona estona que s�c fora de Catalunya. Una aventura que havia de durar 6 mesos em va fer estar 5 anys a Fran�a (a Par�s), 7 mesos a Luxemburg, un any a M�xic (a Districte Federal), i ara al Quebec, a Mont-real. En aquest cas, aprofitant que la ciutat �s biling�e, he vingut per practicar el meu franc�s, estudiar-hi tamb� l�angl�s i col�laborar amb el Casal Catal� del Quebec. Per� sobretot per descobrir una altra cultura, una altra manera de fer i de viure, per con�ixer noves persones i noves vides. En total seran tres mesos.
  Catalunya i el Quebec tenen punts en com�, des de la pol�tica, la identitat, la realitat de la llengua, la manera de ser. El que no t� res a veure s�n les estacions de l�any.
  Hi vaig arribar durant els �ltims dies d�estiu. Feia calor, la gent encara anava amb xancletes, m�niga curta, els parcs estaven plens, es gaudia dels �ltims dies d�estiu. Costa d�imaginar la ciutat inundada de neu, amb graus que arriben sota els -30�C per�, ara mateix, ja m�hi comen�o a fer a la idea. Aquesta setmana ha comen�at a fer fred... 0�C, -1�C. Per a mi, hi ha dos Mont-reals: el d�estiu i el d�hivern. S�n dues ciutats completament diferents!
  Sense oblidar la tardor, sembla que �s l'�poca m�s bonica de l�any per� que dura ben poquet. Aquests �ltims dies l�he gaudit: la llum intensa del sol, tota la gamma de colors ocres que et puguis imaginar als arbres, tons verds, marrons, granats, vermells, grocs, taronges,... La fulla vermella de l�erable (conegut mundialment per apar�ixer a la bandera canadenca i pel seu fam�s �xarop d�erable�) est� pertot arreu. �s f�cil recon�ixer els turistes (inclosa jo mateixa perqu� tamb� ho he fet) perqu� els veus recollint fulles vermelles als parcs com a record. Per� �s un per�ode que dura poquet, m�s o menys un mes. Despr�s arriba el fred, com est� passant ara, i tot es torna marr� amb tres dies, i despr�s amb tres dies m�s ja no hi ha fulles als arbres. La baixada de temperatura �s molt r�pida. Per� el fred no impedeix que els catalans hi visquin. Vaig tenir una arribada ben folkl�rica. Despr�s de despertar-me per primer cop aqu�, vaig assistir al taller d�iniciaci� a les sardanes i a les jotes mallorquines que organitzava el Casal Catal� del Quebec. �rem una vintena de persones i el m�s sorprenent, gent jove! Mira per on, aprendre la sardana a Mont-real i que altres joves com jo s�hi animin!? De fet, alguns d�ells han creat la Colla Castellera de Mont-real. Ahir hi vaig assistir-hi per primer cop aqu� -i per primera vegada a la meva vida- i la veritat, em va agradar molt. Formar� part dels Castellers de Mont-real aquests tres mesos, est� decidit! Elvira Villegas Serra (Mont-real � Canad�)