text: Les forques de la ira
  12/11/2016 00:26 | Actualizado a 12/11/2016 01:02
  L'elecció de Donald Trump convulsa el món. No només pels impre­visibles canvis a la nació més poderosa sinó perquè marca una fita en la rebel·lió global contra una globalització incontrolada i les elits polítiques i financeres que la pro­pugnen. En la cultura anglosaxona es parla de pitchforks per referir-se a les rebel·lions camperoles que van brandar les forques per enfrontar-se als senyors que explotaven els grangers.
  I en part d'això es tracta ara. D'un ja n'hi ha prou contra la marginació econòmica, cultural i política que pateixen amplis sectors de la població, ignorats i menyspreats per les elits cosmopolites que els consideren menyspreables, aferrats a valors tradicionals, sexistes i racistes. I dependents d'indústries obsoletes desplaçades per la relocalització d'activitats i la modernització tecnològica. En la mobilització per Donald Trump batega la mateixa ira que nia en el Brexit, en Marine Le Pen i en els moviments xenòfobs i ultranacionalistes que s'expandeixen a Finlàndia, Noruega, Dinamarca, Hongria, Polònia, Holanda, Àustria i Alemanya. Als Estats Units la revolta popular és contra el sistema polític en el seu conjunt. Els republicans no l'han canalitzada, en­cara que ara ho intentaran. De fet Trump ha pres el partit per assalt i va anar eliminant l' establishment republicà, si bé actualment intenta pactar amb una part.
  L'anàlisi de qui va votar Trump deixa les coses clares. Encara que Hil­lary Clinton sembla haver guanyat el vot popular, el vot per estat, el que val, està definit en termes de classe, sexe, raça, edat i geografia. Van votar Trump el 70% dels homes blancs i el 60% de les dones blanques sense educació universitària. És a dir, la classe obrera blanca tradicional que se situa en velles zones industrials com Ohio i com Pennsilvània, Michigan, Wisconsin, feus demòcrates que van canviar de camp. Aquí es concentren les zones de desesperança, amb els pitjors índexs de salut i la incidència més gran de l'epidèmia de drogues opiàcies que corroeix el país. En canvi a Manhattan, seu de l'economia financera, el 82% va votar per Hillary, així com dos terços dels votants de ­Silicon Valley i altres zones d'alta tecnologia, els triomfadors de l'economia global.
  Però la divisió racial dels Estats Units és el factor decisiu: és la por blanca de convertir-se en minoria. El 58% dels blancs van votar per Trump. No és cert que les minories fallessin. Els hispans van votar per Hillary Clinton en un 65%, els negres en un 88% i els asiàtics en un 65%. Però encara que els EUA són cada vegada més diversos ètnicament, gairebé el 60% de la població és blanca, mentre que els hispans són l'11% de votants. De 250 comtats amb majoria blanca, 249 van votar Trump. La mobilització hispana va fer guanyar Clinton a Nevada, Nou Mèxic i Colorado, i va reduir l'avantatge republicà a Texas i Arizona. Però com més avancen els hispans, més reacció xenòfoba es produeix contra la immigració mexicana.
  Així va començar Trump i així ha aconseguit un bloc de vot blanc i xenòfob que li és fidel. Per això els homes blancs amb educació superior, que no són econòmicament marginats, també van votar majoritàriament Trump. A aquesta reacció s'hi afegeix la por dels homes a perdre el poder a casa seva. Racisme i sexisme es conjuguen. Després d'un president negre, una presidenta era massa. Per això el mascle alfa, l'obrer blanc, és el suport bàsic de Trump, perquè es veu amenaçat alhora per la globalització, per la immigració i per valors feministes i de tolerància sexual.
  Les dones van votar més Hillary que Trump (54%/42%) a diferència dels homes (41%/53%), però no així les dones blanques, perquè les dones blanques amb menys educació van votar majoritàriament per Trump.
  Els vells van votar per Trump, els joves per Hillary. Però a les zones industrials els joves també es van unir al vot de protesta, mentre que els vells van decidir el vot per Trump en estats clau com Florida. És a dir, el vot blanc i el vot de classe van ser de­terminants i el vot majoritari de
  les dones per Hillary Clinton no va poder superar les barreres de classe
  i raça.
  Les zones rurals de l'Oest Mitjà i del Sud van votar massivament per Trump. Hi ha un fort contrast entre les grans ciutats, diverses i cosmopolites, i els territoris de la nova economia, com Califòrnia, Washington o Nova Anglaterra, i els vells EUA industrials i rurals. Es tracta d'un sobresalt de l' Amèrica que va ser per defensar-se de l' Amèrica que ve.
  Hillary Clinton va agreujar la situació. Malgrat la seva vàlua intel·lectual i experiència, va ser una mala candidata, com ho va ser en les primàries del 2008 i del 2016, amb el 60% de ciutadans descon­fiant d'ella. La seva actitud d'inevitable guanyadora va alienar encara més els votants, que hi veien l'encarnació de les elits, de Wall Street a Washington.
  Hi ha coincidència que Bernie Sanders hauria estat un millor candidat capaç de generar entusiasme i mobilitzar els joves com va fer Barack Obama l'any 2008. ­Però va ser bloquejat amb males arts per l'aparell demòcrata, capturat des de fa tres dècades per la dinastia Clinton, finançada per la seva fundació, ­alimentada per corpora­cions mul­tinacionals (com Walmart) i, es diu, ­diversos ­governs. Urgeix un allibe­rament del Partit Demòcrata dels seus lligams amb els Clinton. I encara que els ­Obama i Sanders van jugar ­lleialment, no van ser capaços d'aixecar les ­sospites que planaven sobre la candidata.
  I així va ser com un oligarca com Trump es va convertir en apòstol de la classe obrera blanca, i com un declarat misogin, sexista, racista i xe­nòfob va arribar a la presidència dels Estats Units. La futura traïció a les seves promeses demagògiques farà que la seva caiguda sigui més dura.