text: Guanyadors ConcurTs JOVE - El Biblionauta
  Maria Valenzuela / INS Ramon Muntaner
  Guanyadora CATEGORIA C
  Una nau blanca ens fa arribar fins a un territori desconegut enmig de la immensitat de l'espai. Baixo la primera i no veig res més que roques porpres de diferents tonalitats. Quan estic a punt de fer-li un senyal a la resta de l'equip perquè surti també, veig algú que se m'acosta a poc a poc; és una noia amb ulls de mar que té el cabell ros.
  –Umi? –Li pregunto. Sé que és ella, no pot ser ningú més. No porta vestit espacial. De fet, no duu res més que un vestidet de cotó.
  De sobte, una pedra impacta contra el seu cap i, davant la meva mirada atònita, es desfà. M'hi acosto i noto una certa escalfor als dits quan toco amb els guants trossos de metall i de carbó, que és l'únic que queda del seu cos.
  –Ja ens havíem topat amb criatures com aquesta en una altra missió, comandant. S'alimenten d'un record i el fan semblar real –Em diu una veu des del meu darrere, un company–. Millor marxem ja.
  No era un record, era ella. Ho sé perquè ningú podria imitar els seus ulls de mar i perquè mai havia portat aquell vestidet de cotó, i no puc recordar una cosa que no he vist. Seria el mateix que reconèixer algú de qui desconeixes l'existència o enyorar algú a qui mai no has conegut.
  La derrota de l'argila
  Aina Rodríguez / INS Ramon Muntaner
  Accèssit CATEGORIA C
  Els astronautes tot just trepitjaven terra desconeguda quan els van veure des de lluny; bocabadats, es miraven com resplendien sota els potents rajos de sol, els llampants colors que lluïen les gegantines figueres. El sòl, tan sec com estava, donava la sensació que demanava aigua amb crits silenciosos; malgrat tot, cap núvol feia acte de presència.
  Aquells homes superaven en alçada als gratacels, però per altra banda es desplaçaven amb una lentitud exasperant. Un dels astronautes, àvidament, es va adonar que els enemics no estaven fets de carn i ós. Entre hipòtesis, van arribar a l'encertada conclusió que estaven fets, ni més ni menys, que d'argila.
  No tenien escapatòria, els superaven en nombre i força. Va ser per això que van decidir decantar-se per la guerra tàctica en comptes de per la força bruta. Regint-se pels seus costums folklòrics, van dur a terme un ritual per aconseguir que plogués una bona quantitat d'aigua com més aviat millor. Aquest ritual grupal va consistir a dansar agafats de les mans formant una rotllana i, alhora, recitar unes cançons ancestrals que, hores després, invocarien una pluja torrencial.
  Llavors, com si en comptes de gotes d'aigua fossin d'àcid, les grans figures van començar a fondre's. Els ulls i les pintures es descolorien, les cames s'escurçaven i apareixien cràters i deformacions allà on l'aigua hi contactava. Finalment, davant dels estupefactes astronautes, una gran bassa marronosa assenyalava la victòria.
  Laura Garcia / INS La Jonquera
  Guanyadora CATEGORIA B
  Soc en Petrolman, superheroi de quarta generació. Avui m'estreno disposat a lluitar per les bones causes com van fer els meus avantpassats. En un moment eliminaré dolents i salvaré vides. Bevent benzina seré capaç de tot.
  Només hi ha un problema: som al segle XXII i no hi ha combustible fòssil!
  Blai Higueras / INS Ramon Muntaner
  Abans de moure les peces, ell hi parla. Cadascuna, però, li explica una història diferent. L'alfil s'ensuma la victòria, la torre albira neguitosa el rei contrari. Falta que la dama li digui com pot guanyar. Entre el col·loqui i el càlcul, bandera! Se li ha esgotat el temps.
  Un tour glaçat
  Tomeu Beltran Serrano / INS La Jonquera
  Guanyador CATEGORIA A
  Fa una mica de fred, així que es tapa amb el nòrdic, segueix una mica adormit i murmura: Quina fred, sembla que estigui al Pol Nord! Això ho diu mentre el llit corre entre els icebergs perquè el persegueix un ós polar afamat.
  Darwin Montaño / INS Ramon Muntaner
  Guanyador CATEGORIA C
  El jove vampir Maiwill Wordsworth, pertanyent al llinatge de la trentena generació de vampirs, està a punt de figurar en un dels llibres més importants sobre vampirs, però ell no ho sap. Escrit sota el pseudònim de George Eliot, la seva amiga humana Mary Anne Evans es dedicaria a deixar reflectida la desgraciada vida del seu amic vampir, una vida plena d'apariències i descontents amb la filosofia de la seva generació. Però ell no ho sap.
  A l'alba del 7 de juny del 1832 el meu amic Mailwill Wordsworth i jo, com cada nit, ens reuniem en el petit poblet de Raveloe, una comunitat de gent d'allò més sòrdida la qual rebutjava plenament l'entrada als estrangers. Per això, quedàvem d'amagat a aquesta hora del dia, perquè aquella petita comunitat feia hores que s'havia deixat seduir per la lucidesa dels somnis. I en efecte, era la comunitat on residia amb els meus pares.
  Ara em trobo amb en Maiwill. Està trist, no vol continuar fent el que se suposa que ha de fer. Sent fortament la opressió a què està sotmès, voldria ser ell mateix. Mentrestant, jo vaig fent petites anotacions mentals de manera subtil per tal que no senti que l'estic estudiant exhaustivament. Li dono uns consells. Li dic que s'imposi davant els valors decadents d'una comunitat, que si continua així, està destinada a la més terrorífica i meresecuda destrucció, perquè ja s'ha pogut comprovar en antigues civilitzacions que la cobdícia comporta l'autoextinció. Després, em besa i marxa inexplicablement feliç.
  Corporis homine
  Albert Cuadrado / Les Escolàpies
  Guanyador CATEGORIA B
  Pensava que la transformació no havia sorgit efecte. Encara no ho sabia però ja no tenia set de sang, sinó de destrucció. M'havia convertit en el pitjor ésser que trepitja la Terra, només tenia ganes d'arrasar tot el que s'interposés en el meu camí. La incompetència, l'odi, la culpa em recorrien les venes. Era com si tots els meus bons sentiments s'haguessin extingit i no quedés ni un bri d'esperança dins meu. Dolent per naturalesa, en resum, un home.
  Un hàmster o un vampir?
  Ranya Eaayadan Sekali / INS Olivar Gran
  Va ser un matí quan la Paula es va despertar amb una mena de mossegada al coll, però no li va donar importància i la va tapar amb un collaret dels Beatles. L'endemà, es va despertar amb més pèl en els braços, i el següent, amb cua. Passaven els dies i cada vegada patia més transformacions que li costaven més amagar. Un dia va decidir quedar-se desperta tota la nit per veure el que realment provocava les transformacions i, forçant la vista en la foscor, va poder aconseguir veure una mena de silueta que va passar de tenir un cos diminut a un cos d'ésser humà. Aquell mateix dia la Paula va desaparèixer
  Van passar mesos i la seva família encara tenia fe en què la trobarien. Per fer menys traumàtica la situació per a la seva germana, van voler adoptar un altre hàmster, el qual també faria companyia al que ja tenien:
  –Mama, i com és que aquest ja ve amb collaret? –va preguntar intrigada la germana.
  –És curiós… i a més a més dels Beatles.
  Avui no és el dia, millor demà
  Es va aixecar, va esmorzar, es va dutxar i quan s'anava a afaitar, va recordar que corria el risc de tallar-se: no es podia veure reflectit al mirall. Avui no és el dia, va pensar mentre s'agafava la barba per no trepitjar-la.