text: QUIN PAPER TENEN ELS MITJANS DE COMUNICACIÓ AVUI ? | DE SAVI A SOFISTA
  Aquesta foto pertany al grup de fotografies realitzades pel fotògraf Kevin Carter , nascut a Sud-Àfrica que va representar un abans i un després en el món de les noves formes de comunicació social. Guanyador del Premi Pulitzer l'any 1994 va qüestionar els límits de l'ètica periodística i els límits de la comunicació de masses.
  Qui és còmplice de qui ? El periodisme busca la noticia com en aquesta fotografia del fotògraf Frank Fournier que va intentar expressar la imatge de la desesperació quan es van produir la catàstrofe natural en el seu país. La nena va estar tres dies viva fins que va morir. Un rostre amb nom Omayra Sanchez. Canvia alguna cosa l'anonimat ?
  Aquesta fotografia va comprometre a Kevin Carter fins que va decidir posar fi a la seva vida. Quanta estona va trigar en realitzar la fotografia ? Què pensava mentre el voltor s'apropava a la nena mig morta ? Què volia denunciar i què volia anunciar al món? Tres mesos després va rebre el Premi Pulitzer 1996 amb 33 anys. El públic va qüestionar la imatge per crua i per la seva fredor i duresa.
  La fi justifica els mitjans ? En el mon dels mitjans de comunicació tot val ? Hi ha un dret a la imatge ? Si recordem altres catàstrofes com la de l'avió de la companyia Hispanair-Spanair que va explotar a Barajas podem trobar-nos que prèviament als fets de l'11 de març de 2004 van blindar l'accés dels mitjans de comunicació al lloc dels fets. Per quin motiu ?
  Et proposem realitzar un treball final d'ètica analitzant precisament aquesta qüestió : Els límits de la informació periodística. Per això cal que busquis quins és el codi deontològic europeu de la professió periodística , que el pots trobar en http://www.canalaudiovisual.com/ezine .
  Observa què pot passar quan les noticies s'inventen en aquesta altra adreça www.augustobriga.net/memoria/leyendasurbanas/ .
  També pots trobar en aquesta altra adreça informació sobre el dret a les dades personals per veure si estan enregistrades o no , www.agpd.es .
  Et facilitem uns enllaços per seguir treballant en el teu projecte . Caldrà que presentis a final del trimestre aquesta feina tot seguint els passos següents .
  índex amb les parts del treball , diferenciant la part teòrica de recerca d'informació no copia ni retallar de cap text sinó elaboració personal teva , o sigui, resum .
  Per això en aquesta part inicial cal que et responguis a les preguntes següents : Com podem estar ben informats avui en dia ? Quins són els mitjans més fiables ? ràdio, televisió, premsa, cinema, documentals, internet ? Quina és la crítica que podem fer als mitjans de comunicació ? Per què els mitjans de comunicació difonen notícies falses ? ( respondre en forma de redacció aquestes qüestions) . Recorda de citar les fonts bibliogràfiques o webgràfiques on treguis la informació.
  En la part pràctica has de poder analitzar un mitjà de comunicació concret : la premsa, la ràdio, la televisió,internet, i fer el seguiment durant una setmana d'una única notícia i la presentació en distintes fonts del mitjà , o sigui, per exemple analitzar una notícia " la violència de génere que es produeix en un cas concret " i intepretar com es fa des de diaris com "EL punt maresme-comarques" , l'Avui , El Pais, El periodico, La vanguardia, l'ABC ; o bé triar una notícia i veure que es diu durant la setmana a TV3, Antena3, Telecinco, TVE, Cuatro, LA sexta, .
  Per això caldrà que elaboris una fitxa amb les dades de la setmana que triis , el títol, la cadena, la informació, com donen aquesta informació, franja horaria , presentador/a ; o bé nom del diari, titol, data, font informació, tipus de noticia, ….En forma de graella.
  Dins aquesta part pràctica cal que treballis el text escrit com la imatge , o sigui, les fotografies analitzades o presentades per difondre la noticia, per això en el teu treball cal que busquis aquestes imatges siguin de la televisió o bé de la prensa… i analitzar com es presenten , quins elements destaca la fotografia, que accentua, que vol representar, ….
  La darrera part del treball serà crítica , o sigui, cal que et responguis per la influència dels mitjans de comunicació dins la classe segons el mitjà que hagis triat , o sigui, quants companys o companyes llegeixen diaris i quins són aquests ? quantes hores de televisió veuen ? quines cadenes de televisió veuen ? Caldrà que elaboris una petita enquesta i un gràfic amb els resultats de la classe.
  Les teves conclusions han d'incloure el resultat de la teva investigació : som responsables els mitjans del que informen i de com ho diue i informen? Quina alternativa tenim com a ciutadans o ciutadanes per estar assabentats del que ens mal informen ? I com podem saber si ens manipulen o no ?
  [kml_flashembed movie="http://www.youtube.com/v/lKpFRFmRbHw" width="425" height="350" wmode="transparent" /]
  [kml_flashembed movie="http://www.youtube.com/v/dHQNgaWJIU4" width="425" height="350" wmode="transparent" /]
  Aquí t'oferim recursos per donar una bona base al teu treball :
  http://ec.europa.eu/information_society/activities/sip/docs/eurobarometer/qualitative_study_2007/spain.pdf
  http://www.bcn.cat/reglesdejoc/
  http://www.bibliojuridica.org/libros/4/1510/26.pdf
  https://www.agpd.es/upload/FOLLETO.PDF
  http://www.gnu.org/home.ca.html
  http://www.gnu.org/philosophy/fsfs/free_sofware.es.pdf
  http://cat.creativecommons.org/llicencia/
  14 thoughts on "QUIN PAPER TENEN ELS MITJANS DE COMUNICACIÓ AVUI ?"
  Luis 11 novembre 2020 at 15:46
  Fotografías muy fuertes por su crudeza.
  Anònim 11 gener 2011 at 00:13
  http://ciutadaniacritica.wordpress.com
  Anna Carmona Guerra 14 abril 2010 at 17:52
  Després de veure les fotografies veig que és una crueltat que ddeixés la nena estessa al terra,ja que potser no era la seva obligació;la podia haver ajudat igualment ja que tot ésser humà té dret a viure.I no deixar-la allà amb el voltor.
  L'altre foto de l'Omayra,és una molt valenta ja que va aguantar bastant dies,per tal de sobreviure.Però no em sembla bé que le fessin unes fotografies.
  Jennifer Cayetano 9 abril 2010 at 18:06
  En principi les dues fotografies són bastant impressionants i impactants. De la primera foto de Omayra, la veritat és que ja cal tenir valor per a fer-li una foto a una nena que ho estava passant veritablement mal i en el seu deliri. Quant a la del volto i la nena petita, no es… És que mostra suficientment com és la pura realitat. Encara que no tingués obligació ajudar-li, és bastant inhumà a veure-la deixat allà.
  Cristina Benito 8 abril 2010 at 17:07
  He mirat bé aquestes dues fotografies i he reflexionat molt. Em fa molta llàstima la primera fotografia perquè no es podia fer res. Però la segona és molt forta, perquè una nena s'està morint de fam i hi ha un voltor esperant que es mori per menjar-se-la, i Carter l'únic que fa es fer una fotografia i anar-se'n. A mi no em sembla bé que deixés la nena morir-se, podria haver-la salvat, però em sembla bé que publiqui la foto perquè així tots veuen el que passa a altres llocs. Encara així em sembla malament que la deixés morir. O sigui que Carter té part de la culpa de que la nena es morís.
  alexander losada 8 abril 2010 at 13:07
  He vist les dues fotografies creec que es molt fort la manera de viure de segons quina gent si la comparem a la forma de vida que tenim nosaltres,sempre ens queixem per tot ,perque no tenim diners per comprar alguna cosa ,perque els nostres pares no ens porten a segons quins llocs o no esn deixar fer, quan alguns ni es poden queixar perque no tinen res que portarse a la boca.
  la primera fot es la que mes m'ha impresionat , veien la cara de nos saver que fer de la noia amb les mans com les te i la gent no podia fer res, igual que el periodista que va fer la foto si els bombers i demens no van poder fer res per que ell?
  tantsols va aprofitar el moment gracies a aquestes dues fotos en pot veure la pobresa i el mal viure que hi ha al mon sense que nosaltres ens donem compta.
  Aitor Almirón 6 abril 2010 at 13:29
  Després de estar una estona mirant les imatges crec que és una vergonya deixar a aquestes persones morint-se poguent ajudar-les. Només de veure el cos de la nena de la segona imatge, donen moltes ganes d'anar a ajudar-la i treure-la d'allà.
  La primera imatge es veu clarament que la gent la trata com si fos un objecte, no l'ajuden, no li donen de menjar…
  Carter només s'interesava per guanyar el premi en comptes d'ajudar-la.
  Sergio Podadera 5 abril 2010 at 19:11
  M'he estat mirant una bona estona les dues fotografies y són molt impactants, en la segona fotografia Carter té una parte de culpa, perquè si en compte de fer la fotografia i marxar, hi hagués a ayudat a la nena, la nena tindria més posibilitats de viure, que de morir, en cambi crec que a Carter només l'interesava fer la fotografia i enviarla per guanyar el concurs, no es va preocupar de la situació que estava pasant la nena.
  Jose Escribano 5 abril 2010 at 19:04
  He observat aquestes dues fotografies i m'he adonat que em provoquen un sentiment d'impotencia davant aquesta situació no em puc imaginar com pot haver gent que pugi aguantar aixó, i tambè gent que pugi fotografiar aquestes escenes peró si et pares a pensar si no hi hagues gent que es capaç de fotografiar aquest moments aixó no s'arribaria a coneixer i crec que el fet de que no es conegués seria més trist si cap.
  En la primera fotografia es comtempla clarament com la nena ja a perdut tota la esperança de viure si jo estigues en aquesta situació pensó que preferiria que hem matesin i no continuar sofrint en va, de la segoa fotografia ja havia sentit parlar pero jo vaig escoltar que era un montatge del fotograf no estic molt segur.
  Oriol Pastor 2 abril 2010 at 12:33
  Al estar mirant les fotografies, m'he donat compte de les desgràcies que poden arribar a passar, a països del tercer món. Les fotografies, vistes des d'un punt professional, serien les millors fotos. Però vistes des d'un punt humà, ètic o moral, les fotografies són molt indecents i molt impactants. La forma de treballar d'aquest fotògraf, és molt bona, té idees molt ingenioses, des del punt professional.
  La primera foto, és la que em dóna més llàstima, ja que creec que per aquesta nena, no es podia fer res. També el fotògraf es tindria que posar en el lloc de la nena, perquè a ell no li agradaria que le fessin una foto, quan està veient o sentit que la seva mort està a punt d'arribar.
  Irene Gil Martínez 2 abril 2010 at 12:30
  Després de mirar aquestes dues fotografies, penso que tots, o almenys jo me'n adono del que tinc i de l'afortunada que sóc. Amb això valoro una mica més el que tinc i la situació en la que visc. Que per desgràcia a tot arreu no és la mateixa.
  Kevin Carter amb aquestes fotografies l'únic que volia era ensenyar a la gent la difícil situació d'aquesta gent. Fins aquí tot molt bé, però penso que hi ha d'haver uns límits i que el que ell va fer, esperant-se a que el voltor s'apropés a la nena per poder fer la foto no està bé. Crec que dir que estava fent la seva feina no justifica haver deixat a la nena allà.
  Abdel Berraadi 30 març 2010 at 19:41
  Les dues primeres fotografies són molt impactant, pero la segona m'ha cridat més l'atenció, només mirarla et provoca un terror impresionant, perqué mirant com vivim nosaltres, i com viu la nena. hi ha una graqn diferencia. nosaltres ho tenim tot i ella com viu en un país del tercer món, que els hi falten de tot, pero sobretot com ella hi moren molts nens al dia per el mateix problema, "la fam"
  Jo crec que a la gent del tercer món se'ls ha d'ajudar al menys que sigui menjar. aixís podrem salavar la vida de moltes persones. i pel fotograf Carter
  jo crec que no te cap culpa, ell el que ens ha vulgut mostrar, es que hem d'ajudar a aquesta gent, i la millor manera de fer-ho es fent aquella fotografia.
  saray paez denueda 30 març 2010 at 19:28
  Jo també he estat mirant aquesta fotografia durant molt de temps, i també dono les gràcies per que aquesta situació no la estic vivint, però, per al meu punt de vista, Carter per ami és el culpable en part d'aquella noia, ja que l'únic que la podia salvar era ell, i si ha utilitzat la imatge de la nena que només volia una salvació, doncs després de fer la fotografia també haguès pogut salvar-la, em dona molta impotència el peu de foto en el llibre perquè crec que la acció correcta hagues estat la que jo crec.
  No s'haguès sentit malament sota les rèpliques de la gent si haguès actuat de manera correcta, a vegades ser professional no cal , i hem de fixar-nos en ser més bones persones, en comptes de tenir la sang tant freda com per haber deixat a la pobre nena moribunda.
  Javi Molina 26 març 2010 at 21:45
  Després de mirar i mirar les imatges i observar-les durant una estona, crec que m'ha passat i he sentit el mateix que va sentir Carter, una mena de terror, paral·lelisme i inquietud, davant les fotografies.
  És la mescla del terror amb una vida pèsima. Donem les gràcies que aquesta situació no la vivim aquí, però què és per plantejar-s'ho i reflexionar.
  Jo personalment, crec que el fotògraf té una part de culpa, però no la té si ho mires de del punt de vista profesinal, i es que ell fa el seu treball, tira la fotografia i se'n va, amb part de culpa o no, però de qualsevol manera tant si hagués ajudat com si no, hagués tingut alguna part de culpa.