text: Papa Honori III - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure
  (S'ha redirigit des de: Honori III)
  (la) Honorius PP. III
  18 març 1227 (78/79 anys)
  177è Papa
  25 juliol 1216 – 18 març 1227 (Gregorià)
  ← Innocenci III – Gregori IX →
  18 juliol 1216 (Gregorià) – 18 març 1227 (Gregorià)
  1198 (Gregorià) – 1216 (Gregorià)
  1188 (Gregorià) – 1198 (Gregorià)
  ← Melior (en)
  Honori III va ser canonge de l'església de Santa Maria la Major fins que, en 1188, fou nomenat camarlenc del papa Climent III i va començar a ocupar el càrrec de tresorer de l'Església Romana. Posteriorment, quan en 1193 el papa Celestí III el nomenà cardenal diaca de Santa Llúcia in Silice, continuà en el càrrec de tresorer fins que, en 1197, va passar a ser el tutor del futur emperador Frederic II. El 13 de març del 1198, el papa Innocenci III el va nomenar cardenal presbíter de l'església de Sant Joan i Sant Pau, dignitat que ocuparà fins que, després de la mort d'Innocenci III a Perugia, els dinou cardenals presents a l'esmentada ciutat van elegir papa l'ancià Cencio Savelli, que serà consagrat com a Honori III el 24 de juliol del 1216.
  La Cinquena Croada[modifica]
  L'objectiu principal del seu pontificat va ser la realització de la Cinquena Croada, que havia estat decretada en el Concili IV del Laterà i que la mort d'Innocenci III havia paralitzat. Per recaptar els fons econòmics necessaris, va establir que tant el Papa com els cardenals contribuirien a la causa, durant tres anys, amb la desena part de les seves rendes, mentre que el clergat restant aportaria la vintena part.
  Malgrat que la recaptació va ser insuficient i que el principal príncep cristià, l'antic pupil d'Honori i rei d'Alemanya, Federic II, no deixava de retardar la seva participació en la croada, un exèrcit al comandament del rei Andreu II d'Hongria va posar rumb cap a Terra Santa i capturà la ciutat de Damiata a Egipte el 1229.
  Honori III, en un intent que Frederic II s'unís a les tropes croades, el va coronar emperador del Sacre Imperi Romanogermànic el 22 de novembre de 1220 en una cerimònia celebrada a Roma. Tanmateix, Frederic va continuar contemporitzant i no va enviar tropes, fet que unit a una desastrosa estratègia a Egipte, on els croats havien rebutjat un acord pel qual el soldà Al-Kámil oferia totes les possessions musulmanes a Terra Santa a canvi que les tropes cristianes abandonessin Egipte i, en canvi, havien decidit dirigir-se al Caire per conquerir-lo. L'intent, però, va acabar amb una gran derrota i la pèrdua, el 8 de setembre, de Damiata i el retorn dels croats a Europa. Honori no va poder comprovar si l'acord es va complir per part de Frederic, ja que va morir, el 18 de març del 1227, abans del compliment del termini de dos anys fixat a l'esmentat tractat.
  Sant Francesc d'Assís predicant davant d'Honori III.
  Fresc de la llegenda de Sant Francesc, de Giotto.
  Altres realitzacions[modifica]
  Honori III va impulsar, durant el seu pontificat, alguns ordes religiosos mitjançant l'aprovació de les seves respectives regles. El 22 de desembre del 1216 va aprovar la Regla dels Dominics mitjançant la publicació de la butlla Religiosam vitam; el 23 de novembre del 1223 va aprovar la Regla dels Franciscans mitjançant la publicació de la butlla Solet annuere i el 7 de gener del 1226 va aprovar la Regla dels Carmelites mitjançant la publicació de la butlla Ut vivendi normam.
  Va concedir també diversos privilegis a les dues principals universitats de l'època, París i Bolonya, i va ordenar mitjançant la butlla Superspecula que les diòcesis allunyades dels grans centres de saber havien de donar suport als estudiants destacats en les matèries teològiques.
  L'obra principal del papa Honori III és el Liber censuum Romanae ecclesiae en el qual, aprofitant els coneixements adquirits en l'acompliment del càrrec de tresorer de l'Església Romana, realitzà un inventari de les rendes i propietats de l'Església, de les donacions rebudes, dels privilegis i els contractes amb les ciutats i els sobirans.
  També va escriure una vida de Celestí III, una vida de Gregori VII, un Ordo romanus de consuetudinibus, en el qual descriu el cerimonial o els ritus de l'Església, una Compilatio Decretalium, el primer llibre oficial que va recollir la llei canònica, i 34 sermons.
  Les profecies de Sant Malaquies es refereixen a aquest papa com a Canonicus ex larere (canonge del Laterà), citació que fa referència al fet que abans de ser elegit pontífex va ser canonge de Sant Joan del Laterà.