text: La cacera de la notícia veritable i sincera ha iniciat una nova febre de l'or. La nova febre de l'or és, ara, la recerca d'aquesta veritat primera, la qual no es pot obtenir si la informació no és de qualitat. D'igual manera que es parla de què les "dades" són el nou or negre, el nou combustible dels negocis del segle XXI, podem parlar de l'or com el bé preuat que simbolitza les dades i la informació de qualitat. Però això no és una cosa nova, la vinculació de l'or amb el coneixement de qualitat ja la trobem a la Bíblia. Aquesta reflexió la faig després de llegir la breu columna d'Umberto Eco "La colomba d'Eliseo" publicada en el petit opuscle Con l'aria di scherzare , publicat el 2017. En ella comenta la simbologia expressada a la paràbola del Psalm 68, 4, 14 , on es parla de com les ales de la coloma es van cobrint d'argent i de reflexes d'or a la punta de les plomes, després de les batalles. Dues són les inte
  Aquestes setmanes he rellegit amb profunditat " La falsa i inventada donació de Constantí " de l'humanista Lorenzo Valla, editada en català el 2012 per adesiara i traduïda de manera curosa i delicada per Alejandro Coroleu. Si no l'heu llegida, feu-ho, és una traducció boníssima. Per qui a hores d'ara encara no la coneix, l'obra de Lorenzo Valla fou escrita a mitjans del segle XV, en època del papa Eugeni IV, per destapar la falsedat d'un privilegi papal on es deia que l'emperador Constantí, al segle IV, havia fet donació al papa Silvestre I de la totalitat del seu imperi, essent l'hereu de Sant Pere, l'amo i senyor de l'orient i l'occident romà. Aquesta donació es coneixia per una còpia que s'hauria fet el segle XII d'un presumpte document original, perdut. Lorenzo Valla demostrà a bastament la seva falsedat, mitjançant un treball exhaustiu, d'una erudició profunda i amb una crítica històrica, jurídica i filològica impecab
  Finalment apareix l'Original? Tot just pocs minuts després que publiquéssim el dia 31 al vespre el post "The Nota - Anàlisi diplomàtica" on avaluàvem la genuïnitat de la refacció feta del presumpte informe que la CIA hauria enviat als Mossos d'Esquadra el passat 25 de maig, i on vam haver de treballar sobre un munt de suposicions i amb una suma alta de preventius, el diari El Periódico va publicar el presumpte l'original des d'on es va generar la refacció. Com també vam advertir ahir, la cosa tot just havia acabat de començar, de manera que ja prevèiem que apareixeria més informació al respecte. Tot el què dèiem ahir sobre "The Nota" aplicava sobre la refacció. Amb el presumpte original davant cal una nova avaluació. Aquí el tenim: Còpia simple d'un presumpte original del dia 21 d'agost. Una de les crítiques que realitzem habitualment és que els documents presentats per la premsa solen oferir més defectes que virtuts. No parlem a
  Un presumpte advertiment Tot ha començat el matí del 31 d'agost quan el director de El Periódico ha publicat la notícia: Els Mossos van rebre l'alerta de l'atemptat de Barcelona de la CIA el 25 de maig. La notícia es fonamenta en un presumpte document emès per la CIA on apareix l'advertiment d'una possible acció terrorista a la Rambla de Barcelona. El document presentat és el següent: L'article argumenta que la NCTC (National Counterterrorism Center) , organisme que coordina més de vint agències d'investigació i seguretat nord-americanes, entre elles la CIA, la NSA o el FBI, hauria fet arribar als Mossos d'Esquadra aquest document. El mateix 25 de maig la notícia s'hauria enviat a la Policia Nacional, a la Guardia Civil, al Centro de Inteligencia contra el Terrorismo y el Crimen Organizado (CITCO) i al Centro Nacional de Inteligencia (CNI). De la notícia se'n derivaria doncs, que els Mossos d'Esquadra disposaven d'informació molt
  Feia temps que volia fer una comparativa. Les cartes de sol·licitud d'un referèndum pactat entre la Generalitat de Catalunya i el Govern de l'Estat Espanyol són això, cartes, en plural. N'hi ha hagut dues per cada banda, almenys conegudes. Unes el 2013 i les altres aquest 2017. La manera d'actuar d'un govern i de l'altra han estat força diferents i voldria fer-ne referència per observar com, lentament, les coses van canviat. I canviar no vol dir anar cap a millor o pitjor, sinó que canvia l'estratègia comunicativa, el procediment seguit i la manera de demostrar autoritat a partir del document escrit. Perquè amb la petició d'un referèndum i amb la resposta a la petició els dos governs han volgut actuar amb força simbòlica, i a vegades fins i tot amb violència simbòlica. Procediment de 2013. El 26 de juliol de 2013 Artur Mas, l'aleshores president de la Generalitat , envià una carta sol·licitant un referèndum pactat amb el Govern espa
  I això vol dir que si és només un esborrany és un document incomplet, inacabat, de treball, sotmès encara a variacions i possibles noves versions, sense ser un document final. I si no és final no és un document original, i per tant no pot ser primer, complet i efectiu jurídicament. I això és el què diu la ciència diplomàtica, la que s'ocupa de l'estudi de l'autenticitat i la falsedat dels documents de natura jurídica en tots els seus diferents estats de transmissió. La primera conclusió és que l'esborrany publicat per El País, per la seva natura, no pot produir cap tipus d'efecte jurídic , és a dir, no es pot utilitzar ni a favor ni en contra de res. I ni molt menys es poden iniciar accions judicials. Formalment li falta tot tipus de garanties. No està validat, per tant no està finalitzat i no es poden atribuir responsabilitats a les persones que l'haurien d'haver validat. No disposa de cap informació que demostri el seu origen, el diari les silencia. Les metadades del pdf penja
  Quin és el panellet més autèntic? Quin és l'original? Aquesta és la petita recerca que hem realitzat durant aquesta setmana i que malauradament no donarà resposta al dubte més manifestat: de moniato o de patata? Aquest tema no té resposta, tants productors, tantes opinions. El que farem en aquest post és observar quines estratègies se segueixen per "vendre" com a autèntics i, per tant, com a millors, diferents autors de receptes de panellets. Ara us preguntareu? Què té a veure amb la Diplomàtica aquest assumpte? Si seguim escrupulosament la teoria no hi ha raons ni natura jurídica en una recepta de panellets. Tanmateix, sí que podem observar com s'utilitzen mecanismes propis dels documents de natura jurídica per dotar d'autoritat i de credibilitat aquestes propostes. L'autenticitat, entesa com a un valor de qualitat, obliga a utilitzar tots els mecanismes a l'abast i què millor que fer-ho amb les estratègies típiques dels documents de natura jurídica