text: Una visió inèdita i antropològica de l'arribada del TGV a l'Empordà | Hora Nova
  Inici El Tema Una visió inèdita i antropològica de l'arribada del TGV a l'Empordà
  Una visió inèdita i antropològica de l'arribada del TGV a l'Empordà
  D'on neix la idea de fer el projecte?
  De la convivència diària amb la transformació del meu paisatge. Visc a Pontós i fa relativament poc, des de casa tenia una vista de camps d'oliveres i boscos de pins; ara els camps conviuen amb un viaducte elevat uns 20 metres sobre terra. Els meus fills van a l'escola a Bàscara i cada dia, quan agafem el cotxe per anar-hi, veiem passar fugaçment obrers amb la seva armilla fluorescent, alhora que assistim a la transformació del nostre paisatge, que a vegades ens sembla lenta, quasi imperceptible, i d'altres tenim la sensació que va tan ràpida que no ens n'adonem. Aquesta experiència quotidiana va fer que em decidís a investigar la transformació del paisatge des de la intimitat dels treballadors que construeixen les grans infraestructures. Endinsar-me en el cor del procés i documentar la construcció d'un projecte com el TGV, que altera els nostres paràmetres espai-temps.
  El TGV, a priori, sembla un tema molt prosaic per barrejar-lo amb l'art contemporani…
  A mi a priori em sembla un tema apassionant tant per la seva dimensió com pel component humà que té a dins. Jo trobo que hi ha molta força visual en la construcció de les grans infraestructures en relació amb el paisatge. A mi m'interessen especialment els temes de territori i els processos de treball, i aquesta obra és faraònica. Per a mi poder filmar-la ha estat un regal. La meva intenció ha estat sempre capturar més el testimoni físic, antropològic, captar la vessant humana de tot aquest món. La gent que construeix les "nostres" infraestructures. Per donar visibilitat a un procés que crec que és bastant desconegut, perquè a vegades sembla que tot es faci sol. És evident que és un tema molt present en els mitjans de comunicació, així com en l'agenda política. És un projecte estructural de país, a gran escala, amb molts interessos, amb gran dimensió social, moltes vegades una idea difusa per a la població: Quan trigarem a anar cap allà? Quan s'acabaran les obres aquí? Per on aniran els cotxes després?… però no hi ha cap dubte que és un tema col·lectiu i capital: la mobilitat, que he tractat de la manera més propera i directa possible, sense intermediaris. He intentat donar una visió inèdita de les grans infraestructures, allò macro a través d'allò micro.
  Quines referències audiovisuals tenies a l'hora d'emprendre el projecte?
  El to de les filmacions és observacional, no hi ha entrevistes, les referències són bàsicament de cineastes, documentalistes o fotògrafs que han treballat en aquesta línia: Richard Avedon (la sèrie fotogràfica American West, 1979-1984), Abbas Kiarostami (Close-Up, 1990), Wang Bing (West of the tracks, 2003), Sergei Dvortsevoy (Bread Day,1998) o Abel García Roure (Una cierta verdad, 2008).
  Vaig començar a filmar al setembre del 2009. La pauta principal en el procés de treball ha estat utilitzar el temps com a eina i com a element narratiu; ja des de l'inici m'ho vaig plantejar com un rodatge obert i llarg, fins que arribés el TGV al 2012. El guió ha estat el procés de construcció en si de les obres. He filmat periòdicament durant un any tres punts concrets del traçat del TGV, principalment la totalitat de la construcció del viaducte sobre el riu Fluvià (Bàscara), el més llarg entre Barcelona i Figueres, però també el viaducte de Caboters (Pontós) i l'estació de Figueres-Vilafant.