text: XXV Trobada d'Escolans | Seminari Menor de Barcelona
  El passat dissabte 21 d'abril, el Seminari Conciliar de Barcelona va acollir la 25ena edició de la trobada d'escolans tant de l'arquebisbat de Barcelona com del Bisbat de Sant Feliu de Llobregat; aquest any, sota el lema "Caminant cap al tresor".
  A les 10 del matí començava la jornada, on 87 escolans de diferents parròquies dels dos bisbats anaven arribant i començava la primera presa de contacte amb els diferents seminaristes que els acollien. Cap a les 11 del matí començaven unes proves per tal de fer el camí que ens havia avançat el cartell de l'edició d'enguany.
  Seguidament, tots els participants de la trobada es van trobar a la capella del Seminari Menor per tal de descobrir quins fruits ens emportàvem de la trobada, per posar nom al tresor més gran que compartíem, per saber quina era la clau de tot plegat i per descobrir que, en el fons, encara que no ho percebem a simple vista, Jesús sempre ens acompanya i ens demana donar un pas més, un pas que neix des de la llibertat individual en el si de la comunitat per avançar tots plegats com a cristians, com a batejats.
  Per arrodonir el dia, compartíem l'Eucaristia, on els seminaristes menors en família feien d'acòlits per tal de fer visible aquest grup. La celebració va ser presidida per mossèn Josep Maria Turull, concelebrada per tots els preveres que van voler acompanyar-nos en aquest dia tant especial. Quin era el tresor? La clau on la teníem? Vam descobrir que el nostre tresor més gran és Jesucrist i que la clau la teníem nosaltres per tal de poder obrir-li la porta del nostre cor, deixar-lo entrar a casa nostre; també vam descobrir que per Jesús, nosaltres també érem el seu gran tresor, un tresor que coneix bé, pel seu nom, les seves alegries i penes, per les seves virtuts i mancances.
  La trobada s'anava acabant, vam dinar plegats i vam fer l'entrega dels trofeus de la competició del matí i per acabar de repartir uns recordatoris molt especials.
  Esperant a la propera edició, només cal seguir caminant cap al tresor, i seguir reconeixent quins fruits recollim d'aquest amor infinit que Déu ens té cap a cada un de nosaltres.