text: Lupus | Vall d'Hebron Barcelona Hospital Campus
  Inici | Malalties | Lupus
  El lupus és una malaltia crònica immunològica que es caracteritza per la producció d'anticossos. Afecta principalment dones en edat fèrtil, evoluciona a brots i pot afectar qualsevol òrgan.
  Es caracteritza per la producció d'immunocomplexos que es dipositen a qualsevol òrgan i en produeixen la inflamació i, en alguns casos, fins i tot, el danyen. La causa és desconeguda, però se sap que és multifactorial. En la seva aparició hi participen factors genètics, ambientals i hormonals.
  Això comporta una alteració en l'apoptosi que implica l'aparició de nous antígens i l'activació tant del sistema innat com de l'adaptatiu, que són els responsables de la producció d'autoanticossos.
  Els símptomes més freqüents són el dolor articular o l'artritis (85-90 %) i les lesions cutànies (70 %), però pot afectar qualsevol òrgan.
  El lupus pot afectar diferents parts del cos:
  sistema cardiovascular, amb pleuritis i/o pericarditis
  sistema hematològic, amb leucopènia/limfopènia i plaquetopènia
  ronyó, en forma de glomerulonefritis, que afecta el 40 % dels pacients i que amb les manifestacions cerebrals són les més greus i de pitjor pronòstic
  A qui afecta el lupus?
  El lupus afecta principalment les dones amb una proporció de 9:1 en l'edat fèrtil, encara que també pot aparèixer durant la infància i en edat avançada.
  La prevalença és de 10/10.000 habitants en la raça caucàsica però, més prevalent i greu, en pacients afroamericans i hispans.
  Amb la millora del tractament en països desenvolupats, la supervivència és superior al 90% després de 20 anys d'evolució, tot i que l'afectació renal i del sistema nerviós central empitjoren la morbiditat i mortalitat.
  Es basa en una alta sospita clínica a partir de les manifestacions descrites i les dades del laboratori que evidencien la presència dels anticossos antinuclears i dels anti-DNA, que són els específics de la malaltia. Per diagnosticar-la es fan servir els criteris del Col·legi Americà de Reumatologia. Si el pacient compleix 4 dels 11 criteris, es classifica com a lupus eritematós sistèmic.
  El tractament varia segons cada cas concret. En general s'utilitzen fàrmacs antiinflamatoris, cortisona i antimalàrics. També es poden fer servir immunosupressors en casos greus (Imurel®, metotrexat i micofenolat, per exemple), o per evitar els brots, les seqüeles i així reduir els corticoides. En els últims 50 anys només el belimumab o anti-BLys ha estat aprovat per al tractament del lupus.
  Malauradament, no hi ha cap tractament preventiu per al lupus. El més important per evitar danys és fer un diagnòstic precoç i tractar la malaltia adequadament per persones expertes.
  Una bona educació dels malalts en el moment del diagnòstic és fonamental per prevenir complicacions futures i el seguiment del tractament.