text: ELS ORIGENS DE L'ESCOLTISME
  Baden-Powell, fill d'un pastor anglicà i professor de la Universitat d'Oxford, seguí la carrera de les armes després d'haver fracassat en l'intent d'ingressar a la universitat on havia treballat el seu pare, mort quan ell tenia tres anys.
  Després de llargs anys de servir a l'Índia i a l'Àfrica i de fer d'espia a Europa, Baden-Powell es va fer famós el 1900 en la defensa d'una petita ciutat sud-africana, Mafeking, durant la guerra anglo-bòer. Encara que no fou un fet militar gaire important, serví per aixecar la decaiguda moral dels anglesos després de diverses derrotes enfront de 40.000 grangers que defensaven la independència de dues petites repúbliques. Ascendit a general arran d'aquell fet militar, Baden-Powell descobrí a Mafeking que calia confiar en els nois i donar-los responsabilitats a la vista dels excel·lents serveis que havien prestat com a cadets fent tasques de correus, ordenances, bombers, etc. durant el setge de la ciutat.
  En tornar a Londres el 1903, convertit ja en inspector general de cavalleria, Baden-Powell participà de seguida de la preocupació existent davant l'estat de la societat anglesa. Anglaterra en aquells anys estava passant per uns moments de crisi. Només dos de cada cinc reclutes eren aptes per al servei militar, augmentava la taxa de criminalitat, i estava perdent la seva primacia industrial ja que la competència alemanya, nord-americana i, fins i tot, japonesa envaïen mercats fins aleshores controlats pels britànics.
  En aquest ambient, la National Service Ligue, fundada el 1902, demanava la implantació del servei militar universal i obligatori i no sols per assegurar la defensa de l'illa, sinó també, i sobretot, per inculcar als joves la disciplina i el sentit d'obediència a l'autoritat.
  Entre les associacions que ocupaven el temps lliure dels nois hi havia la Boys' Brigade, fundada a Glasgow el 1884 per William A. Smith, una organització adreçada als nois de classe obrera on es combinava la instrucció militar amb l'adoctrinament religiós a partir de la Bíblia en un marc interconfessional protestant. Baden-Powell quedà molt impressionat quan el 1904 va ser convidat per Smith a una parada de les Boys' Brigades. Baden-Powell destacà la importància del joc i de la vida a l'aire lliure en la formació del caràcter i promulgà la constitució de petits grups d'exploradors dotats de la seva dinàmica pròpia.
  Però les Boys' Brigades serviria menys com a exemple a Baden-Powell que l'American Woodcraft for Boys, fundat el 1901 per Ernest Thompson Seton, un educador protoecologista que promovia la formació de petits grups de nois autogovernats, que s'educaven en contacte amb la natura per mitjà de jocs inspirats en les pràctiques dels indis pellsroges. La influència de Seton fou més gran que la de Smith en la síntesi original elaborada per Baden-Powell en diàleg amb tots dos, però sobretot amb Seton, moltes de les idees del qual va adoptar.
  Tant Seton com Smith van pensar que Baden-Powell creava una organització per al servei dels seus respectius moviments, i la declaració del fundador de l'escoltisme permetia creure-ho, dient que pretenia crear una nova organització. Seton va ser un dels majors col·laboradors de Baden-Powell fins arribar a ser nomenat Cap Escolta dels Estats Units el 1910. Però només hi va ser durant 6 anys: ho va deixar perquè es va decebre en veure que la seva aportació es veia eclipsada per la imatge de Baden-Powell i per la tendència que prenia l'escoltisme.
  L'objectiu de Baden-Powell era arribar al nombre de nois més gran possible per convertir-los en bons ciutadans, i per aixó descartà la instrucció militar i l'adoctrinament religiós, a diferència de les Boys' Brigades, tot i que d'elles heretà el sentit de patriotisme, absent en el sistema Woodcraft de Seton. Els Boy Scouts, com els Boys' Brigades, usarien uniforme inspirat en la policia mòbil sud-africana que havia creat després de la guerra dels Bòers.
  Un altre personatge que seria decisiu en el naixement de l'escoltisme seria l'editor milionari C. Arthur Pearson, finançador i promotor del llançament del llibre fundacional de Baden-Powell, Scouting for Boys, i de la revista The Scout.
  Encara que Baden-Powell no era un pedagog professional, la seva empresa era inseparable del corrent de reforma educativa que prengué el nom d'Escola Nova o Pedagogia de l'Acció. Adolf Ferrière, creador l'any 1899 de la Oficina Internacional de les Escoles Noves, reconegué el 1930 en el seu llibre L'Escole Active que l'escoltisme participava plenament d'aquest corrent pedagògic, i afirmava que Baden-Powell era el representant més il·lustre fora de l'Escola Activa.
  Fundació i expansió internacional
  Baden-Powell a l'inici de l'escoltisme només s'adreçava a nois entre els 12 i 14 anys, però quan el germans petits volgueren seguir els passos dels grans Baden-Powell va haver de crear amb Vera Barclay un mètode específic per als infants, la branca dels llobatons. De la mateixa manera s'hagué de crear tota una associació independent per a les noies que volien practicar l'escoltisme, les Girl Guides, que no es va iniciar fins que, després del casament de Baden-Powell el 1912 amb Olave Saint Clair Soames, va ser aquesta qui va impulsar el moviment paral·lel al del seu marit.
  La difusió de l'escoltisme a la Gran Bretanya fou espectacular. Al final de 1909 els Boy Scout de Baden-Powell eren 107.986, entre nois i caps. El 1910 foren concedides 44 medalles per salvaments de tota mena efectuats per nois escoltes, i la xifra arribà a 225 l'any 1911. Fou aquest any que el rei Eduard VII va induir a Baden-Powell a deixar l'exèrcit per consagrar-se al moviment. L'any següent la Boy Scout Association rebia una carta reial de incorporation, l'equivalent al reconeixement oficial d'associació d'utilitat pública. Abans de la primera guerra mundial, a la Gran Bretanya els Boy Scouts eren uns 200.000 aproximadament.
  El juliol de 1913 tingué lloc el primer camp internacional de Boy Scouts a Birmingham i aplegà uns 30.000 escoltes de diferents països, entre el quals destacaven els contingents d'Estats Units i de diversos nuclis de països europeus. El 1914 els efectius mundials escoltes arribaven al mig milió. La guerra no aturà aquest creixement.
  L'escoltisme prengué després de la primera guerra mundial un caràcter internacional. L'Oficina Mundial només acceptava una associació per Estat i aquesta havia d'estar reconeguda pel seu propi govern. Però en el cas que existissin diverses associacions d'àmbit estatal o regional, fos per raons religioses, per raons de nacionalitat o per causes racials, es trobà la solució per mitjà d'una federació a nivell estatal que seria l'enllaç amb l'organització mundial i la representant de tot l'escoltisme davant el govern del seu Estat.
  El 1922 el primer cens mundial donava la xifra d'1.019.205 escoltes repartits en 31 països. El període d'entreguerres fou molt favorable per a la difusió de l'escoltisme. Abans de la segona guerra mundial, l'any 1939, el moviment escolta havia triplicat els seus efectius de disset anys abans. Comprenia 3.305.000 afiliats repartits per 47 països. Després de la segona guerra mundial, tot i que van desaparèixer algunes associacions nacionals, hi havia més de quatre milions d'escoltes al món. Onze anys després, el 1967, s'assolia la xifra de 8.370.000. Però encara disset anys després, l'any 1984, novament s'havia duplicat la xifra mundial d'escoltes.