text: TO BLOC OR NOT TO BLOC: 03/01/2010 - 04/01/2010
  És temps de bon temps, de bon oratge, d'orxata i aigua civada, de migdiades inacabables, de converses amb els amics amb el solet al bescoll i un regalim de suoreta per l'esquena que, en comptes de nosa, fa goig; és temps de cremar les penes i els neguits, de guardar la roba d'hivern, d'obrir finestres i vestir roba d'entretemps i respirar l'agradable flaire a tarongina; és el temps dels mediterranis i les mediterrànies, de peixos daurats, guarnits amb quatre barres i escates; és temps de passejar vora la mar del Vinalopó i el Llobregat, per les rambles d'Alacant i Barcelona; és el temps d'enrenous alats, de xiscles i noves vides que s'enlairaran per sempre més, papallones, borinots i ocells; i és temps de calçotades, de companyonia i complicitats, d'alçar l'esguard al cel, engolir senceres cebes tendres i pujar la catalana tot brindant per un futur més digne, com les de la capital de l'Anoia: el company Jaume Piquer m'ha enviat la convocatòria i un parell d'enllaços d'allò més "sucosos". Al País Valencià, també he tingut notícia de l'organització d'una diada calçotera "popular" un tant especial, la comparació, però, amb la de la banda nord del Sénia és d'allò més sinistra, malauradament.
  De bon grat que hi hauria acudit a la d'Igualada a fer el gàlim, però la feina és la feina i no ha pogut ser. Un altre any serà. Us deixe un vídeo, els enllaços i bon profit als qui hi sereu allà.
  Res a envejar a l'indie anglès, el del guitarrista i compositor d'Antònia Font; els Manel són paraules majors. Rosa-Luxemburg està de volta de tot, incommensurables tanmateix; Els amics de les arts no es queden arrere i tenen un llarg futur... i el millor de tot: sense subvencions, heus aquí un bon indicador (mentre la nostra cultura siga subvencionada serà peremptòria). Són sols una xicoteta mostra d'un gran i silenciós big bang que configura a poc a poc un univers musical immens i encara desconegut, fet a casa, paradoxalment. La música en català, çò és, feta als Països Catalans i en llengua catalana, viu un moment dolç, aprofitem-lo:
  Publicat per Jesús Alfonso a 8:16 Cap comentari:
  Us postege un vídeo de la Maria de Cospedal de l'any 2030. Els camins d'Aznar i la seua ressaca de destrucció massiva són inescrutables... Novetats: la cadena "p()ogressista" propietària del vídeo, La Sexta, no em permet enllaçar el vídeo en qüestió pel copyright, us passe l'enllaç del youtube perquè el vegeu.
  http://www.youtube.com/watch?v=Nk0HjVyusZI
  Quina adaptació curricular aplicaríeu a aquest angelet!?
  Publicat per Jesús Alfonso a 19:35 Cap comentari:
  Crevillent en català al programa "Saber y Ganar" (TVE)
  Hui dimarts, mentre dinava uns macarrons i veia el programa Saber y Ganar de Tve2, Crevillent era esmentat en una de les preguntes clau: preguntava sobre un àpat tradicional d'una zona de la Península, i jo deia: això ha de ser Alacant o Múrcia, i vés per on, era Crevillent, he pegat un crit -com si no estigués bé del cap- en veure que era el poble i l'esmorzar típic de la Setmana Santa (pa torrat, abaetjo, alls i faves). No sóc gens aficionat a l'esperit fatxa-setmanasanter i tot eixe rotllo, però m'ha alegrat que els presentadors feren servir el català per referir-se al poble (es nota que fan el programa a Sant Cugat). A més, sembla que l'home que posa la veu en off al programa és d'aquesta zona nostra del País (un tal Juanjo) i haurà menejat algun filet perquè li dedicaren uns minuts a l'autèntica capital del Baix Vinalopó (Crevillent; Elx és un barriet nostre dels afores). Si teniu curiositat i ho voleu veure amb detall, i escoltar amb un accent català magnífic el nom d'Elx i Crevillent i el mot 'esmurzar', piqueu l'enllaç (23/03/2010) de sota i aneu al minut 25' (deixeu que es carregue una miquiua). Què voleu que faça, sóc de poble!:
  http://www.rtve.es/mediateca/videos/20100323/saber-ganar-23-03-10/727003.shtml?s1=programas&s2=otros-programas&s3=saber-y-ganar&s4=
  Publicat per Jesús Alfonso a 15:34 3 comentaris:
  Publicat per Jesús Alfonso a 8:38 2 comentaris:
  "Ho tens clar, Zaplana? País Valencià, Llengua Catalana!"
  Encara recorde aquestes paraules escrites a la part interior de la porta d'una comuna de no sé quina universitat o edifici públic. Què en farà d'això, 12 anys? Si fa no fa.
  Si el jove que ho va escriure hagués de tornar a posar-se mans a l'obra... ai, collons, com canviava la màxima. Ara, en comptes del cognom salat d'el ladrón de Cartagena, la jovenívola ment hauria estampat un 'Morera' com una catedral, amanit amb un 'Camps' a la voreta copulat, sí, vés per on. Qui ho haguera dit, no? Ja se sap que, al País Valencià, el pas de les dècades són fotudes políticament, i com més dècades a les esquenes, més aigualida i enterbolida es percep la realitat nacional dels valencians. El Comte-duc d'Olivares ja va fer una aproximació simptomàtica a aquesta tendència nostra a la renúncia perpètua.
  És temps de mediocritat política: rebaixes nacionals, indigències morals, polítiques captaires i compromisos valencianosequés, terceres vies i bypassos varis i tot de grimpaires amb intents d'aparició en processons (in)cíviques... La vigència dels Països Catalans com a projectre POLÍTIC, pese a qui pese, segueix tan viva i necessària com al 62. Amb els eufemismes (lingüístic, cultural) no s'arriba lluny. I amb els nous ofrenaires que volen defenestrar la figura, obra i pensament de Fuster, elevant-lo a principi de tots els mals, no anem ni al Cantó d'Abanilla. "Fuster, mesura de totes les desgràcies", es podrà llegir en algun bloc valencianiste. Resulta que tenen un laboratori clandestí (com tota la pseudopolítica que practiquen) on, entre provetes i tubs d'assaig, han elaborat una nova història valenciana, rica, plena, blava i anterior a Fuster i al 36. Ai-las! Heu trobat ja la pedra rosseta mossàrab, la llengua prejaumina que us connecta directament amb un passat remot extrictament i pura valencià? Ànim, captaires del 5%, visca el servilisme, la genuflexió i el salt mortal amb giravolt doble.
  El País Valencià serà català o no serà... -permeteu-me que parafrasege al suecà- perquè de fer-lo espanyol ja se n'encarreguen alguns vells coneguts. Ací hi ha les paraules d'un altre aspirant a la foguera del valencianisme nou de trinca:
  "Ho teniu clar, Morera i Camps? Llengua Catalana, Països Catalans!"
  Publicat per Jesús Alfonso a 19:19 2 comentaris:
  Com no podia ser d'altra manera, havia d'encetar aquest bloc dedicant-lo a un dels més insignes, brillants i prolífics pensadors, músics, polítics, lingüistes, industrials i humanistes de la darreria del segle XX i començament del XXI. Amb tots i totes vostés, senyores i senyors, l'incomparable, l'inigualable, l'incommesurable, l'invencible, el petit gran ALFONSO RUC!!!! [aplaudiments, plors, esclats d'alegria, llançada de bragues a la cara camí del ring].
  Ell és el pujil de la Costera, altrament conegut com el Perolero de Xàtiva, aquell prohom que ha forjat tota una llegenda en els rings de la política guanyant per KO a la seua condició de proletari, un home fet a si mateix, que no ha consentit doblegar-se davant la rinyonera penjada al cint on guardava els xavos per tornar les voltes als seus clients de carrer. Icona de la música de ball, capdavanter, pioner, innovador, estendard de la figura dels DJ en terres valencianes. Autodidacta, polifacètic de soca-rel. De les notes que treia a l'escola... no se'n pot ni parlar, perquè no hi va anar, però no li calgueren. Ha esdevingut un més en la llista de genis universals que no s'adaptaren o no pogueren acudir a la institució educativa, palesant, una vegada més, que per a ser un llumbreres no cal assistir-hi.
  El darrer combat, guanyat per KO absolut, i televisat per a tot l'estat, l'enfrontava a una legió de periodistes que practicaven Vale Tudo i armats fins a les dents de flaixos desllumbrants ("'Val tot!', fills de puta, ja ho diu l'expressió", -li deia a la muller mentre conduïa el Ferrari de tornada a casa, i després, ja al llit, li dedicà el seu habitual "Begonya, tens la figa com la tonya").
  El senyor Ruc, però, té una única i desconeguda assignatura pendent en el seu currículum impecable: suspens en l'assignatura troncal 'Democràcia'. Una nit, en privat, mentre passejava en un iot amb un amic constructor de Cullera, i engolint cigales i Moët et Chandon batejat amb vi de Cooperativa, li digué: Xè, Ximo, què collons és això de la democràcia! que tant m'escridassen els progressistes? I l'amic li respongué: no està feta la mel per a l'ase, menja i calla.