text: Aquí descansa Nevares i altres narracions mexicanes (1980) - Obres a lletrA - La literatura catalana a internet
  Els indis mexicans prenen categoria de personatges caldersians perquè capgiren tots els valors que nosaltres tenim com a normals. Saben resoldre amb una sorprenent simplicitat qüestions tan sofisticades per a un home de mentalitat occidental com poden ser les relacions matrimonials, la creació artística, la justícia [...] i fins i tot la filosòfica relació entre la vida i la mort, de la mateixa manera que recarreguen d'una aparatosa litúrgia els fets tinguts per més banals per un occidental [...].
  La relació home-realitat-humanitat pot presentar-se com a pura especulació abstracta -i, de fet, això és el que són alguns dels contes "fantàstics" de Pere Calders- o bé concretar-se, com és el cas present, en un conflicte d'origen social, d'acord, però, amb el plantejament general de qüestió [...] aquí, la relació home-realitat es circumscriu a situacions més o menys verídiques, narrades amb un aparent objectivisme: el caràcter insòlit de les mateixes situacions, conjuntament amb l'exotisme de l'escenari, ja configuren el "distanciament" respecte a la realitat quotidiana del lector, que supleix el que havia de provocar el narrador, mitjançant el recurs de la "distorsió" i la "transformació" de l'ordre lògic, per tal d'obtenir l'efecte d'irrealisme premeditat d'altres històries.
  Amb tot, he d'admetre que la meva obra, sense l'estada a Mexic, seria diferent, però no a causa del país que m'acollí, sinó d'haver marxat del meu: no hi influí Mèxic, sinó l'enyorament i, com a conseqüència, un desig d'evasió, de fugir de la realitat dura de cada dia [...]. Tot i això, he de dir que els mexicans no són un poble qualsevol: he viatjat força, i puc dir que són un poble que impressiona: l'indi és realment impressionant, amb una personalitat i un caràcter molt singular, de manera que, entre nosaltres, la gent en té una idea molt equivocada [...]. Dels meus contes mexicans, no n'hi ha cap que sigui absolutament inventat, tots són escrits a partir de fets reals [...]. Són contes realistes perquè tracto d'expressar-hi una cosa que vivia i en la qual el que m'impressionava era, precisament, la barreja de la realitat amb l'absurd, perquè fan, amb absoluta naturalitat, les coses que a nosaltres ens semblen les més estranyes d'aquest món [...].
  Respecte a Mèxic, ni sento ni puc sentir cap mena d'odi. Amor, en tot cas. Jo he estat mal interpretat, perquè algú, en algun moment, s'ha cregut que odiava la terra que em va acollir. I no és això: el que vaig fer fou, com a espectador, la comprovació d'una gent i d'una realitat que em sorprenien [...]. Són una gent que ens van acollir amb una generositat total [...] t'hi senties realment lliure. Però no m'hi sentia integrat, perquè ells mateixos, i això ja ho he explicat, tenen una mena de prevenció contra l'occidental, contra l'home blanc, perquè en tenen una mala experiència: tots els han anat a explotar; o són frares o són guerrers, o són els activistes de, diguem-ne, tipus social, tots els porten una veritat una veritat que l'han d'entendre, i si no a garrotades [...] I no hi ha complex d'inferioritat en això.