text: Alive (o viva): February 2010
  Suposo que el segle XX ha estat el segle del trencament en tots els sentits.
  L'art, que sempre és l'expressió sublimada material del pensament humà, en el centuri passat, s'ha caracteritzat pel desglossament i reenganxament. El què en podríem dir collage.
  Doncs sí, Fellini també fa collage. Les seves pel.lícules són un collage.
  "La Dolce Vita" comença amb un helicòpter, amb Marcello i Paparazzo a l'interior, que transporta una estàtua d'un Crist. Això què és? Doncs, simplement, ell té ganes de introduir una escena a la pel.lícula que es donava en aquell moment a Itàlia i que trobava còmica o mística o el que fos: el transport en helicòpter de cristos, àngels i verges d'un lloc a l'altre.
  La última escena d'aquest mateix film també és quelcom que a ell el va impactar de jovenet, la pesca d'un "monstre marí" (un pobre peix lluna, una preciositat marina, avui en perill d'extinció), quan Marcello està a la platja.
  Ell adora les desfilades també, siguin de bisbes i cardenals, de pallassos i trapezistes, de prostitutes i vagabunds, o d'aristòcrates i burgesos. També quelcom típic del segle XX: les desfilades militars fossin feixistes o comunistes, tant li fa.
  I els somnis plasmats en dibuixos i manuscrit, sempre collages, que tenen aquell punt de real, mític i fals alhora, però sempre font de creació de l'artista, el músic i l'inventor.
  Assaborint Fellini, recordem Picasso i acabem amb Bob Dylan. Tots ells creadors de collage i un collage en sí mateixos, genis amb múltiples personalitats.
  Posted by Cristina at 18:06 1 comment: Links to this post
  És el que van patir la gent de Barcelona, la onada diabòlica que va començar als anys 30 com a conseqüència d'ambicions, bogeria, estúpids rencors i guerres des dels inicis del poblament del continent que duu el nom de l'"amant" del toro Zeus.
  Es va lluitar per la llibertat. Com bé ha dit ella, era una resistència no passiva, sinó activa. Contruccions de volta catalana amb el maó característic, resistents com la música, i segures com la llei de la gravetat.
  Estudis d'enginyers que ho aprovaven, permisos a l'ajuntament, associació veïnal i treball de tothom. Una quantitat censada de 1994 que demostren l'enginy i les ganes de sobreviure, per molt que es digués que la guerra duraria poc.
  1936-1939 + 40 anys de Mr. F + 30 anys fins a l'obertura final i la demostració al món d'on es va començar a gestar la lluita per la llibertat i contra el feixisme.
  Avui fa exactament 73 anys del primer bombardeig a Barcelona. Suma-li un fotimer de posteriors. Els assajos de "EVIL" per armar-la ben grossa al cap de dos anyets. Pim pam pum.