text: L'operació que va permetre que l'1 d'octubre es pogués votar a Sant Feliu - Fet a Sant Feliu
  L'operació que va permetre que l'1 d'octubre es pogués votar a Sant Feliu
  Un any després, reconstruïm el relat de com es va aconseguir tirar endavant el referèndum a Sant Feliu a partir dels testimonis implicats en l'organització de l'1-O a Sant Feliu
  Dilluns, 1 d'octubre de 2018 08:00h
  Avui fa un any de l'1 d'octubre. A Sant Feliu va ser una jornada llarga i intensa, que es va viure entre la tensió i l'emoció durant tot el dia. Un any després, hem volgut reconstruir com es va arribar a tirar endavant el referèndum de l'1 d'octubre a Sant Feliu. Per això, hem parlat amb quatre de les persones que van estar més implicades en l'organització de l'1-O. Per motius de seguretat, prefereixen mantenir l'anonimat. A continuació podeu llegir els testimonis que configuren un relat que reconstrueix des de les setmanes prèvies a l'endemà de l'1 d'octubre. Tot plegat per descobrir com es va aplicar a Sant Feliu l'operatiu clandestí que va permetre que totes les urnes arribessin als col·legis electorals i que 11.327 persones votessin als sis col·legis repartits al municipi.
  L'1 d'octubre comença al juliol
  El nucli dur inicial que es va encarregar d'organitzar l'1-O a Sant Feliu estava format per cinc persones. D'aquestes, dues persones van exercir de coordinadors locals i "hi havia gent que participava amb diferents papers", explica un d'ells, que afegeix que "a Sant Feliu la preparació de l'1 d'octubre comença a finals de juliol. I l'agost va ser un mes de feina".
  Sant Feliu va ser un dels municipis que no disposava de locals municipals per votar "perquè l'Ajuntament no els va cedir i això va condicionar també el desenvolupament de l'1-O a Sant Feliu", tal com explica l'altra coordinadora local. "La idea era que es pogués votar com en unes eleccions normals, però no hi havia prou locals. Es van mirar de quins espais disposava la Generalitat, però si no hi havia col·laboració de particulars era complicat". Per això es van establir sis col·legis, entre espais de la Generalitat, com els instituts, el CAS o el CIFO, i sumar-hi locals cedits per particulars, com l'Ateneu Santfeliuenc i l'Esplai Sant Llorenç.
  A mesura que es va anar acostant la data hi va haver cada cop més gent implicada en el dispositiu i just abans d'obrir els col·legis, calcula que hi havia "un centenar de persones implicades". A més, es va establir "una altra via paral·lela per protegir els col·legis". Es tractava dels CDR, aleshores Comitè de Defensa del Referèndum. Una de les organitzadores d'aquest CDR a Sant Feliu explica que la idea inicial va néixer abans de l'estiu i es tractava de "gestionar comitès per protegir escoles". Recorda que "ara tots coneixem consells bàsics de com resistència pacífica però fins llavors a ningú se li havia acudit formar-se en aquests termes, perquè no pensàvem que ens podrien agredir així".
  De la força del secretisme i la clandestinitat...
  Una de les consignes de l'organització era guardar silenci. "Anava molt bé que no tothom ho sabés tot. De fet, ningú sabia tot el que passava a Sant Feliu", recorda el coordinador locals. "El secretisme va fer que tot sortís bé", assegura la coordinadora local, que també recorda que van ser setmanes "de molts nervis, no ho explicàvem ni a les nostres famílies".
  Aquesta llei del silenci es traslladava també a les reunions, que es feien sense mòbils i sovint en cases particulars. Per fer trobades entre un parell de persones se citaven també en "llocs itinerants, per exemple, dèiem: trobem-nos en el semàfor on ens vam veure l'altre dia".
  En tot l'operatiu hi havia persones que s'encarregaven de diferents funcions. Per exemple, "hi havia la figura de l'"ama de llaves", estava al marge de tot i només sabia que si el dia 30 de setembre algú no li anava a recollir les claus, ella les havia de portar a un lloc concret, on algú li obriria la porta". L'estratègia que es va haver d'acabar aplicant i, sense saber-ho, la va portar a casa d'algú que ja coneixia però que, evidentment, no s'ho havien explicat. Aquest és un dels molts exemples de gent que es va trobar col·laborant amb gent que coneixia sense haver-s'ho comentat.
  "Vam tenir ajuts molt grans, de gent que ni imaginàvem", explica la coordinadora local, "i també d'alguna persona gens vinculada amb la política, que ens va ajudar moltíssim". La xarxa era gran i la gent estava predisposada. El coordinador considera que "era molt complicat però va ser molt fàcil, perquè a tothom a qui li demanaves alguna cosa, ho feia. No recordo gaire gent que ens digués que no quan ho vam demanar".
  ...a la paranoia permanent
  La sensació era que el referèndum es faria. Però hi va haver un dia en què tot va trontollar: "el 20 de setembre va desaparèixer gent que fins aleshores havia estat a l'altre cantó del telèfon", explica un dels coordinadors locals, que recorda com del 21 a l'1 es torna a desplegar tot. A Sant Feliu hi ha una altra data clau: el 14 de setembre, dues setmanes i mitja abans de la data del referèndum, la Guàrdia Civil entra a registrar una impremta del polígon El Pla, a Sant Feliu. No hi van trobar res, però "va fer patir, perquè notaves la pressió", admet el coordinador local. "Tenien la lupa posada, s'equivocaven de porta però veies que estaven buscant", apunta.
  La Guàrdia Civil va entrar a una impremta del Pla. Foto: Fetasantfeliu
  La inquietud també s'escampa perquè "vèiem que els mòbils no ens funcionaven bé: s'apagaven, algunes aplicacions es tancaven..." Els telèfons ja fa temps que es deixaven sempre fora de les reunions. A l'hora de comunicar-se s'extremen cada cop més les precaucions i es fan a través de missatgeria el més encriptada possible. Paral·lelament, creix la paranoia entre els organitzadors: "veies més policia del normal, hi havia més Mossos per Sant Feliu, al final sentia fins i tot sorolls a casa!"
  D'altra banda, la coordinadora local també recorda com en una operació d'abast més gran es van interceptar les notificacions de presidents i vocals de meses de molts municipis. Un d'ells va ser Sant Feliu, on les targetes no van arribar mai.
  L'arribada més preuada: les urnes
  La clau perquè el referèndum es pogués fer era tenir urnes als col·legis electorals. Aquest es va convertir també en el principal neguit de l'equip organitzador del referèndum a Sant Feliu. "No sabíem com ens arribaria res", explica la coordinadora local. "Vam patir molt perquè no arribaven i no sabíem si les havíem d'anar a buscar o què havíem de fer", recorda l'altre coordinador.
  Però va ser algú altre qui va ser el receptor principal de les urnes. Era algú que també formava part del nucli organitzador, però no estava a dalt de tot de la jerarquia. Aquest testimoni explica la seva sorpresa quan, el dissabte de la setmana anterior a l'1-O, rep una trucada on l'avisen que "l'endemà estigui en un carrer concret, jo sol". I com l'avisen que "si no hi vaig, a Sant Feliu no arribarien les urnes". A més, li demanen que no digui res al seu equip de treball, la qual cosa el descol·loca. No diu res, i l'endemà es presenta al lloc on l'han citat, a prop del TramBaix, i "després de tres hores per la zona, finalment em concreten una mica més i em diuen que veuré com arriba una furgoneta". La veu, hi puja i "hi havia les urnes!". D'allà, van directes al "galliner" principal on es van guardar les urnes. "A les persones que hi havia dins la furgoneta no les he tornat a veure mai", explica.
  Dos dies més tard encara van arribar més urnes. La mateixa persona va tornar a rebre una trucada més en què li demanaven "que aconseguís dues persones i una furgoneta per portar no sé quantes urnes fins a Premià de Mar". I això era cinc dies abans de l'1-O, "amb la de controls que hi havia per tot arreu!", recorda. Va aconseguir les dues persones i la furgoneta. I les urnes van arribar al Maresme. "Va ser la setmana més frenètica de la meva vida, però teníem les urnes, passés el que passés ho havíem aconseguit".
  Els galliners: amagatalls en cases particulars
  Per guardar les urnes, calien "galliners". Un terme clau i comú arreu de Catalunya per referir-se als espais que servirien per guardar les urnes. Cada municipi decidia els seus. A Sant Feliu van ser majoritàriament cases particulars. Inicialment estava tot al mateix lloc, "però era molt delicat tenir-ho tot junt" i es van repartir en "tres o quatre galliners més", també amb la idea d'aproximar-les als col·legis. "El pla d'actuació era tenir dos galliners amb moltes urnes per Matí Dot i Olorda, que era on hi havia d'haver més votants", explica la coordinadora. De fet, un dels galliners, fins i tot, va ser el maleter d'un cotxe. "I n'hi havia quinze de preparats, per si passava qualsevol cosa".
  La missió de protegir els col·legis
  Arreu del país, la ciutadania es va autoorganitzar per passar el cap de setmana en col·legis electorals i així garantir que hi hagués gent per protegir els col·legis des de la matinada. Amb aquest objectiu, "defensar els col·legis", naixien els Comitès de Defensa del Referèndum (CDR). Una de les membres del CDR de Sant Feliu explica com una de les seves funcions era establir "dos responsables de carrer en cada col·legi perquè dirigissin una mica la situació, sobretot en el moment en què arribessin les urnes".
  Foto: Fetasanfeliu
  L'Institut Olorda va ser l'únic col·legi de Sant Feliu que va obrir portes dissabte el matí, el dia abans del referèndum, amb activitats durant tot el dia. I és el pati de l'Olorda on el CDR fa una convocatòria oberta el dia abans del referèndum, dissabte a la tarda, per organitzar la mobilització per protegir els col·legis. La resposta és àmplia: "Va venir molta gent, i gent que no coneixíem i fins aquell dia no havíem ni vist. Hem conegut un munt de gent a partir de l'1-O". Precisament per la bona resposta es decideix que "s'assumeixen tots els col·legis", és a dir, que hi haurà gent passant la nit a les portes de cadascun dels punts de votació de Sant Feliu. Comença el compte enrere per l'1 d'octubre.
  Imprimint documentació durant tota la nit
  El dissabte, el dia abans de l'1 d'octubre, és també un dia clau en ultimar els preparatius de l'organització del referèndum. És un dels pocs dies en què els coordinadors locals es reuneixen amb la vintena de persones que seran representants de l'administració, els RA. Són figures clau pel desplegament del mateix dia del referèndum. Són qui s'encarregarà de la constitució de les meses, de passar les dades de participació i garantir l'escrutini. Són vint perquè, tot i que hi hagi sis col·legis, n'hi ha que apleguen moltes més seccions.
  També és la nit abans quan els coordinadors locals reben el cens. "Fins a les 22h no arriba", recorda un dels organitzadors. Aquella tarda també se'ls ha informat que hi haurà cens universal, però s'és conscient que el sistema informàtic rebrà atacs i per això és necessari comptar amb el cens manual. I quan per fi arriba la documentació, "vam estar imprimint centenars de pàgines fins les tantes", explica el coordinador local. Un dels organitzadors recorda també com "la impressora va estar quatre hores seguides imprimint. Va acabar a les quatre de la matinada, i em vaig posar al llit a dormir una hora".
  El moment més delicat: portar les urnes del galliner als col·legis
  El moment clau de l'1 d'octubre era l'entrega de les urnes als col·legis. "Vam donar voltes en com entrar les urnes als centres. Si les portàvem el dia abans i les deixàvem dins, ens feia por que si tancaven el col·legi abans d'obrir, el referèndum allà ja es moria. Per això vam decidir portar-les a última hora", explica el coordinador local. La contrapartida, però, era el veïnat, que també feia por que estigués molt al cas aquella matinada. "S'havien de repartir moltes urnes", recorda la coordinadora local, que afegeix que "hi havia com a mínim dos vehicles, un que protegia i al cotxe on hi havia les urnes, dos conductors. L'entrega era el moment més delicat, perquè si no arribava, es podia perdre tot el que s'havia estat fent".
  Un altre dels organitzadors explica com "ens vam repartir en diferents grups per entregar les urnes. Aquell moment va ser el més bèstia". I en concret recorda "la cara de la gent i el silenci sepulcral que es va crear a l'Ateneu quan vam arribar amb les urnes... no ho oblidaré mai". També la coordinadora local creu que "l'entrega de les urnes va ser el moment més emocionant: tot ha arribat a lloc i ara es pot fer tot".
  Neguit i protocol per si ve la policia a requisar urnes
  L'arribada de les urnes marca l'inici d'una jornada molt intensa. "Va ser el dia més llarg de la meva vida", recorda una de les persones que va formar part del CDR de Sant Feliu. "Vaig passar nervis, però des de la innocència, no imaginava que passaria el que passaria". Recorda també com, al col·legi on era, de seguida surten voluntaris per formar les meses. I així va ser a la resta, en surten a tot arreu. Tots els punts van obrint però de seguida arriben les primers incidències amb el sistema informàtic. "L'atac va ser bestial", recorda el coordinador local. "Però hi havia una xarxa muntada per si petava tot", apunta la coordinadora, que també recorda "com la gent portava menjar pels voluntaris i la paciència de tothom".
  De seguida comencen a arribar les primeres notícies de les càrregues policials a d'altres municipis, que van estendre el neguit també a Sant Feliu. "Anàvem agrupant a la gent perquè s'apinyés per si venien", recorda una de les membres del CDR, que també explica que al col·legi on era es va establir que si venia la policia "es va decidir que es resistiria a fora, es tancarien les finestres per dins i un cop allà el president miraria de si hi havia finestres i com treure les urnes. Havíem de tenir el cap molt clar".
  La policia ve finalment a Sant Feliu, a Martí Dot. Va ser una patrulla de Mossos d'Esquadra i no carreguen. Després es va veure que només van fer el gest d'arrencar cebes i van marxar de seguida, però dins la gent s'espanta. "I s'activa el protocol que s'havia establert", recorda la coordinadora local: "les urnes havien de posar-se en una bossa d'escombraries, fer un nus i amagar-les a un lloc concret". Malgrat l'alarma i el sobresalt que va suposar l'arribada dels Mossos, el protocol va funcionar bé i tots els vots es van salvar.
  A partir d'aquí, s'escampa la por que tornin, o que vingués la Guàrdia Civil. I això va fer que cada cop més gent es concentri a les portes de tots els col·legis.
  No s'acaba: el recompte
  A les vuit dels vespre els col·legis tanquen i aquest és un altre dels moments emocionants del dia. Càntics d'hem votat i alegria general. Es tanca una jornada intensa. Però cal fer el recompte de vots i "recollir les actes per acreditar que allò està signat", explica el coordinador local. I tenen por que vinguin a requisar les urnes i els vots, després de tot l'esforç. La coordinadora local recorda la importància dels RA en aquests moments: "sort d'ells, sortien dels col·legis amb les motxilles amb els sobres i les urnes i van anar dissimulant, sortint alhora diferents motos, per exemple, fins a un punt de Sant Feliu". El coordinador explica que "ens anàvem reunint en petits grups fins a una casa particular on no hi vivia ningú, per fer el recompte final".
  Als RA se'ls havia donat el material el dia abans en un lloc concret i és on es vam tornar a trobar: "hi havia una paraula clau d'accés per entrar-hi, però ja ni la recordo". El coordinador local recorda "la pell de gallina quan va anar arribant tothom amb les actes".
  Però l'1 d'octubre no s'acaba aquella nit, sinó "24 hores després, perquè teníem por dels moviment per interceptar les actes, calia guardar-les bé". I s'ha de triar on van. "Ho vaig demanar a una persona que havia estat RA i que feia temps que s'havia ofert a col·laborar. Li vaig dir que les guardés aquella nit i l'endemà ens vam trobar en un lloc per fer un cafè i des d'allà vam anar a entregar les actes", recorda.
  Pels qui van viure la preparació del referèndum de tant a prop, les sensacions de l'endemà són difícils de resumir."Un munt de gent diferent havia col·laborat perquè es fes possible. Hi havia molta unitat. És una de les poques vegades que s'ha vist una complicitat forta entre partits i el CDR", recorda la coordinadora local. Precisament una de les membres del CDR recorda l'1 d'octubre com "la mobilització més gran i més descentralitzada en molt de temps". I destaca com "a Sant Feliu, que sempre he tingut la sensació que costa mobilitzar, es va fer".
  De la mateixa manera, un altre dels organitzadors subratlla que "ho vam aconseguir i això no ho canvia ningú. Hi va haver gent que va anar a votar i que no s'havien mobilitzat, no va ser només un tema d'independentisme". També el coordinador explica com "hi va haver una complicitat excepcional, els dies després em trobava gent pel carrer amb qui havíem compartit l'organització i m'emocionava", que recorda aquest moment com un dels més emotius de tot plegat. Una complicitat entre persones de partits diferents que subratlla per "la capacitat que vam tenir d'anar a una, partits, entitats, organització... Impressiona molt el que va ser capaç de fer la gent".
  Ilusion Vecino que no olvida
  7.	 6 d'octubre de 2018 10:22h
  El 1 de octubre fui a votar, esperé, espere y espere... pero deje mi arma más preciada en manos de unos desconocidos que confíe en ellos, mi papeleta!
  Llore y no olvidare nunca lo que tuvieron que hacer algunos para que yo votara! Gracias!
  1 d'octubre de 2018 19:55h
  Doncs jo vaig estar parlant amb l'acomodador del Cinebaix aquest cap de setmana i em va dir que corre el rumor que l'Steven Spielberg està preparant una superproducció de Hollywood del Butifarrendum de l' 1-O, de l'estil de "La lista de Schindler" pel que es veu...
  6.	 2 d'octubre de 2018 16:04h
  Pero tu vas al cine? saps el que es una pelicula? Li preguntem al acomodador si es cert el que tu dius que li vas preguntar? juajuajua....
  5.	 1 d'octubre de 2018 20:06h
  Molt orgullosa d'estar a Sant Feliu de Llobregat. Va eser un dia molt emotiu i varem votar, gràcies al esforç de tanta gent. Rememorar-ho em torna a emocionar. Moltisimes gràcies a tants i tantes que ho vàreu fer possible.