text: Vida Culinaria: d'agost 2007
  Publicat per Cristina Mascareñas a 15:29:00 7 comentaris:
  Segueixo amb la lectura del llibre "Saveurs d'ortie" i m'atreveixo aquesta vegada a fer un pà de pagès amb ortigues a dins.
  En qualsevol recepta que trobeu de pa de pagès o altre, s'afegeixen les ortigues al mateix temps que s'hi afegeix l'aigua, juntament amb els bocins de fulles trinxades (passades pel túrmix). El pà queda curiós i amb mantega i confitures o xocolata, deliciós. Cambiar de pà de tant en tant, a mi m'agrada.... BON APPETIT!
  Publicat per Cristina Mascareñas a 14:49:00 Cap comentari:
  Per seguir amb les ortigues i seguint una mica el llibre de les ortigues, decideixo fer aquest plat. Començava a tenir una mica de rebelió a casa contra tanta verdura, aixi que vaig pensar d'amagar-les entre patates, formatges i sota els ous. Va tenir molt èxit!
  Netejo i tallo totes les verdures (ceba, all, pebrot vermell i verd, carbassons, tomàquets, ortigues i patates) i les poso en una paella calenta amb oli sense escaldar res abans, començant sempre per la ceba i l'all. Ho deixo daurar i reduir fins que estan fetes.
  Ho col·loco en una plata de forn i li afegeixo formatge en llesca o a bocins i els ous a sobre.
  Ho deixo al forn fins que es fan els ous i li poso sal i pebre a cada rovell abans de portar-ho a taula. BON APPETIT!
  Aqui podeu apreciar com hi han les ortigues barrejades amb la resta de verdures i troços de patata.
  Publicat per Cristina Mascareñas a 13:03:00 Cap comentari:
  Una vegada superada la primera etapa d'anar collir ortigues fresques i netejarles, les escaldo amb una miqueta d'aigua i sal. Hi afegeixo all, ceba i patates. Un cop les patates estan cuites, passo el minipimer fins que es crea una crema. Li afegeixo mantega et llestos.
  La foto no és gaire maca pero a mi personalment m'agrada molt el gust de l'ortiga.
  Segons el llibre, té moltes més propietats beneficioses per el nostre organisme que els espinacs, les bledes o fins i tot més vitamina C que la taronja. BON APPETIT!
  Publicat per Cristina Mascareñas a 12:37:00 Cap comentari:
  Sempre que hem tornat de passar uns dies a França, hem menjat sopa o crema d'ortigues. La meva àvia en feia perquè sabia que a mi i a la meva mare ens agradava molt. Té un gust molt suau i tendre. Proveu-ho!
  El secret és agafar les fulles més tendres, les 3 o 4 primeres fulles i agafar-les de llocs lluny de la carretera. Per agafarles, només necessiteu posar-vos guants de goma (els de cuina) i problèma sol·lucionat. Després les netegeu amb aigua i després les escaldeu o directament a la paella, segons els que volgueu fer.
  Explicacions al wikipedia en francès ni català ni en castellà, no ha sortit res, llàstima.
  I aquest any, he tingut la sort de trobar aquest llibre on m'he atrevit a fer moltes coses!
  Annie Jeanne et Bernard Bertrand
  (Ft : 200 x 240 - Photos couleurs - 64 pages)
  Légume de demain
  Une cuisine simple, émanation directe de la tradition paysanne la plus pure, est aussi une gastronomie pleine de surprises, toute en saveurs et subtilité, est une cuisine santé réussie à peu de frais. Depuis la nuit des temps, homme consomme ;ortie pour sa valeur nutritive exceptionnelle, qui en fait un aliment aussi équilibré que ou la viande. Une ortie dans votre assiette, est le plein d'énergie assuré ! Un livre de recettes qui met l'eau à la bouche. 15,00 €
  El podeu comprar en aquesta adreça per internet si us interessa
  per cert! si algun dia us piquen les ortigues, podeu fer servir aquesta planta. En francès és diu PLANTIN. Algú sabria dir-me com és diu en Català?
  Publicat per Cristina Mascareñas a 17:03:00 1 comentari:
  Publicat per Cristina Mascareñas a 12:46:00 1 comentari:
  El vaig trobar per casualitat remenant llibres i com que no costava massa i em va semblar interessant, el vaig agafar ara que esta tant de moda. Ja tinc ganes de fer alguna cosa, un dia que tinguem convidats a casa per sorpendre a la gent i us en diré 5 cèntims.
  Publicat per Cristina Mascareñas a 15:01:00 Cap comentari:
  Aquesta truita, va ser per acabar una mica el que teniem al rebost abans de marxar de frança.
  Li he posat aquest nom, perquè són tots productes de l'horta. És curiós com un plat de restes pot ser tant i tant bo! Una meravella! La meva mare va comentar mentres feiem la truita, que el meu germà era un gran aficcionat a fer aquest plat (us he dit mai que el meu germà cuina molt i molt bé? N'ha après molt amb el seu sogre).
  Hi vem posar:
  1 pedrot vert
  5 espàrregs verds
  1 patata gran o dues de petites
  Tallem tot a daus, sal pebrem, i posem una mica de pimentó vermell. Passem tots els condiments a la paella per daurar-ho. Sempre començo per la ceba i l'all i, vaig afegint tota la resta.
  Mentrestant, batem els ous, li afegim totes les verdures i ho barregem tot abans de tornar-ho a abocar a dins la paella. Acabem la truita com de costum.
  Publicat per Cristina Mascareñas a 14:34:00 2 comentaris:
  Publicat per Cristina Mascareñas a 13:10:00 Cap comentari:
  Segons el blog de "l'Amical de la MERGUEZ", (perquè en el Wikipèdia no deia massa cosa) l'origen de la Merquez (a frança ho escriuen també de vegades "mergueses") existeix a Algeria desde a principis del segle XVIII. Desde l'invasió d'Algeria pels francesos, en el 1830 i la Merguez va ser adoptada per a ells, a principis del segle XX.
  Aquesta "botifarra" és a base de carn fresca de xai o de bou. En la seva recepta tradicional no s'utilitza el porc (el porc no és mai utilitzat en països àrabs) i normalment és aromatizada amb herbes i picantona. A mi personalment m'entusiasma! però no la compro a qualsevol lloc.
  Vaig descobrir aquesta delícia en les festes i fires de pobles a França. Te la donen acabada de fer amb pa (estic bocata) i li afegeixen mostassa de Dijon o no.
  Jo ara les faig quan vaig a fer des randonnées (excusions a la muntanya). Mhmhmhm!
  És poso sobre una planxa sense oli i les vaig girant fins que es van fent mica en mica. Val la pena menjar-les encara calentes.
  Publicat per Cristina Mascareñas a 10:40:00 Cap comentari:
  Aquest és un dels meus plats preferits! Sempre em vé de gust i no me'n canso mai. Ademés tinc la sort, que a l'Ignasi també li agrada molt, així que quan anem a frança és quan en fem més sovint. Curiosament, els francesos han adoptat aquest plat com a seu i en mengen sobretot en festes i reunions familiars.El seu país d'origen però podria estar entre Tuquia, Irak, Syria, etc... no està gaire clar. A l'estiu vé molt de gust i és tant fàcil de preparar.
  i olives (no en tenia)
  i panses
  Aquest plat el podem anar variant, afegint-hi olives, nous, panses i fins i tot pernil dolç i/o pollastre. Tota una delícia de sabors!
  Publicat per Cristina Mascareñas a 13:45:00 Cap comentari:
  Ja he tornat de la meva bella i rural frança! Que curt se m'ha fet com cada anys, quinze dies no donen gairebé per a res. I que bonic trobo el meu pais natal, suposo que si visqués a frança, seria al reveés i trobaria a faltar Barcelona.
  Quan sóc a frança, menjo o bec coses típiques d'allà que aqui no ens són comunes, com la "Grenadine". Beguda típica d'estiu, és pren com a refresc per berenar o per refrescar-se en dies de calor o després d'une "randonné" ja que porta sucre acompanyat de glaçons. Jo personalment, la grenadine la tinc sempre a la nevera perque estigui fresca. Els petits de la casa són els que més aprecien aquesta beguda pero els grans, han sabut trobar la formula adulta: "Le Monaco", combinació de clara (cervesa + llimonada) i grenadine. El meu germà ne's un consumidor d'aquesta última versió.
  Publicat per Cristina Mascareñas a 16:16:00 Cap comentari:
  Us poso aquest enllaç perquè m'ha semblat interessant.
  Esta escrit en ESPAÑOL i amb unes receptes fantàstiques.
  L'autora es la Cannella, del blog la Zucheria un dels blogs que més visito: HISTÒRIA I TRUCS PER FER LA PASTA AL DENTE
  la foto també és del seu article
  Publicat per Cristina Mascareñas a 12:23:00 2 comentaris:
  Seguim amb les verdures disfressades. Aquest cop, espinacs amb formatges a sobre, nous, panses i pinyons.
  Per el cobriment de la pasta necessitem:
  formatges (grana padano o parmigiano i o emental)
  Pelem i piquem els alls i les cebes i les posem a la paella calenta amb oli.
  Hi posem una mica de sal i deixem daurar i reduir. Hi posem els espinacs frescos (i si no n'hi ha, doncs de congelats) i els poso a la paella amb oli, pimentó vermell i sal. Els deixem reduir junt amb la ceba. Un cop cuits, treurem la plata el forn on la pasta s'haurà fet ja una mica i li posem els espinacs per sobre.
  Per sobre li afegim nous, pinyons i panses. L'última capa és de diversos formatges com emental (perque es fongui) i pagmigiano o grana padano que són facils que gratinin.
  NOTA: A mi personalment no m'agrada el Roquefort, però crec que no li quedaria pas malament en aquest plat, si en posessim per sobre.