text: BARCELOFÍLIA: 01/01/2015 - 02/01/2015
  CAFÉ PELAYO. Pelai / Rambla. (1875-1895)
  Una felicitació nadalenca del Cafè Pelayo. (Font. Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona)
  El Pelayo va ser un dels primers cafès que va obrir portes a la part alta de la Rambla quan la plaça Catalunya encara no estava del tot definida. Francesc Oliver, un empresari nascut a Reus, el va inaugurar el 1875, just a la cantonada de Canaletes amb el carrer Pelai. No era un local especialment luxós, però disposava de dues portes d'accés amb una espaiosa sala de billar al soterrani [1].
  El Café Pelayo va ser per sobre de tot un cafè de tertúlies on van acabar fent cap moltes de les colles que anteriorment s'havien establerts a d'altres establiments del centre i la part baixa de la Rambla. El seu emplaçament, més pròxim a un Eixample que començava a poblar-se progressivament, va facilitar l'èxit del Pelayo, que durant vint anys va presidir aquell balcó de la Rambla davant de l'estació del Ferrocarril de Sarrià.
  Entre els grups d'intel·lectuals i homes de la cultura que freqüentàven l'establiment hi destacaren els de l'anomenada Colla de la Renaixença, també coneguda com la Penya del Savis. En formaven part noms il·lustres com Àngel Guimerà, Lluís Domènech i Montaner, Apel·les Mestres, Emili Vilanova o Narcís Oller entre d'altres. Es discutia pràcticament de tot, política, art, teatre, lletres i aspectes de la vida quotidiana de la ciutat, en llargues sessions generalment en acabat dels dinars i els sopars. També era habitual en aquesta penya organitzar homenatges i actes en honor de persones il·lustres que visitaven Barcelona. Els escriptors Benito Pérez Galdós, José Zorrilla i José María de Pereda en foren alguns dels que visitaren el Pelayo convidats pels savis.
  Una altra penya establerta al Cafè Pelayo era de marcat caràcter anticlerical i aplegava noms com Manuel Milà i Fontanals, Gaietà Vidal i Valenciano i Andreu Balagué i Merino que es reunien per renegar intensament de l'església catòlica. Curiosament l'arquitecte Antoni Gaudí, home que ha passat a la història per la seva profunda religiositat, freqüentava aleshores aquest grup de tertulians anticlericals, tot i que també s'ajuntava amb els de la Penya del Savis. [2]
  El Cafè Pelayo va tancar l'any 1895. L'èxit del Cafè Restaurant Continental de Josep Ribas, situat just davant a l'altra vorera de la Rambla, va ser la causa principal. Aquest nou establiment, amb el que era molt difícil competir, acabaria absorbint les famoses penyes del Pelayo.
  [1].- Villar, Paco. Barcelona, ciutat de cafès. Edicions Viena. Barcelona 2013
  [2].- Elias, Feliu. Els intel·lectuals. Simó Gómez. Història verídica d'un pintor del Poble-Sec. Barcelona 1923.
  Publicat per bar.cel.ona.uta a 7:55 1 comentari:
  Etiquetes de comentaris: Anys 1870's, Cafès, La Rambla, Plaça Catalunya
  CERVESERIA DE MUNICH. Plaça Catalunya 21 / Rivadeneyra. (1890's-1910's)
  *1911.- Una imatge de la Cerveseria de Munich amb els seus tendals característics. (Foto: Hemeter Serra de Bulladés / ANC)
  Fundada als començaments de la dècada dels 1890's per Esteban Coch aquest establiment figurava encara al número 6 del carrer Fontanella durant els seus primers anys de vida. Alguns retalls de premsa de l'època semblen confirmar que abans de ser Cerveseria de Munich havia estat una sucursal de la Gambrinus de Rambla de Santa Mònica.
  *1891.- Un retall de premsa que al final del text inclou una referència a que abans de ser Cerveseria de Munich l'establiment havia estat una sucursal de la Cerveseria Gambrinus. (Font: La Publicitat)
  *1898.- La Cerveseria de Munich en una imatge de finals del segle XIX
  Ocupava els baixos de la Casa Agustín Goytisolo fent cantonada amb Rivadeneyra i la seva terrassa era un punt d'observació privilegiat. Sense canviar de lloc aviat passaria a ocupar el número 21 de l'emergent Plaça Catalunya que va acabar absorbint el primer tram del carrer Fontanella. La Munich era especialment considerada per la qualitat de les seves cerveses. L'altre tret diferenciador era que tancava molt tard, passada la matinada, i això la va convertir en testimoni de nombrosos episodis dignes de figurar a la crònica negra de l'època. Va tancar portes entrada la dècada dels 1910's i segons sosté Lluís Permanyer [1] el local va passar després a ser ocupat pel Restaurant Gambrinus, hereu de l'inaugurat a la Rambla de Santa Mònica el 1881.
  [1].- Permanyer, Lluís. Biografia de la Plaça Catalunya. Edicions La Campana. Barcelona. 1995.
  Publicat per bar.cel.ona.uta a 19:52 1 comentari:
  Etiquetes de comentaris: Anys 1890's, Bars, Centre Ciutat, Plaça Catalunya
  *1995.- El videomatón que hi havia als estudis de BTV a Via Laietana.
  El canal de televisió municipal Barcelona Televisió (BTV) va aparèixer l'any 1994, quan Pasqual Maragall encara era el batlle de la ciutat. Ja amb Joan Clos a l'alcaldia, a l'any 1997 l'emissora va instal·lar uns aparells a peu de carrer que introduint una moneda de 100 pessetes (després 50 cèntims d'euro) permetien a l'usuari gravar uns curts missatges en vídeo, on podien manifestar les seves reivindicacions, sentiments, reflexions, queixes, felicitacions als éssers estimats, etc. L'èxit d'aquesta formula d'expressió ciutadana va ser força notable. De les millors gravacions se'n feia un programa específic (Videomaton Show) conduït per Imma Sust i servien també per cobrir els ajustos entre programes.
  Hi havia un videomatón a la Via Laietana al costat dels estudis de BTV, però sens dubte el més popular i utilitzat era el que hi havia a Canaletes darrera les escales del metro. Com anècdota cal esmentar que, en un Ple de l'Ajuntament, els partits de l'oposició van plantejar al govern municipal si calia que els seus regidors fessin servir el Videomaton de BTV perque es tinguessin en consideració les seves reivindicacions. De tot el material recollit en quedarà sens dubte un interessant testimoni de la societat barcelonina dels anys del canvi de segle.
  El videomatón permetia també realitzar autèntiques interpretacions, com aquesta d'Albert Magret en el paper de la Deborah.
  Etiquetes de comentaris: Anys 1990's, Ciutat Vella
  Publicat per bar.cel.ona.uta a 14:25 12 comentaris:
  BANYS TURCS. Calàbria/Sepúlveda. (1930's-1980's)
  Documentació aportada per ENRIC H. MARCH
  1930's.- Portada d'un fullet informatiu.
  En ple barri de Sant Antoni van existir uns banys turcs que ocupaven tot un edifici sencer en una de les cantonades de la cruïlla entre els carrers Calàbria i Sepúlveda davant del Col·legi Maria Auxiliadora. Les primeres notícies de l'existència d'aquest establiment daten dels anys 1930's i el configuren com un autèntic centre de tractament d'una gran diversitat de malalties i amb unes instal·lacions força completes on no hi faltaven el gimnàs i la piscina.
  *1935.- Anunci en català publicat a La Veu de Catalunya al març d'aquell any.
  *1936.- Anunci publicat a La Vanguardia amb les malalties i dolències que es podien tractar als Banys Turcs del carrer Calàbria 79
  Un cas d'èxit contra l'obesitat
  Plànol de l'emplaçament dels Banys Turcs al número 79 del carrer Calabria.
  Els serveis oferien banys turcs individuals per a les senyores i tractaments específics contra l'obesitat amb una publicitat pedagògica que incorporava informació sobre com prendre un bany i quines eren les propietats sanadores de l'aigua calenta. També s'ofertaven banys convencionals amb departaments dotats de banyeres. Un altre segment de la clientela d'aquests banys eren els veins del barri que no tenien dutxa a casa i que hi anaven un o dos cops per setmana a tenir cura de la seva higiene personal.
  Dues imatges de les instal·acions dels Banys Turcs
  Alguns veins del barri de Sant Antoni recorden que durant els anys 1950's era força habitual veure als matins al futbolista hongarès Laszlo Kubala que visitava aquests banys, se suposa que per recuperar-se dels estralls de les farres de la nit anterior. També recorden el núvol espès que durant els mesos d'hivern es generava sobre la vorera del carrer Calàbria a causa del vapor que emergia d'una sortida que hi havia arran del terra.
  El pas del temps i de la història va anar fent evolucionar aquell negoci que va acabar esdevenint un lloc de trobada idòni per als contactes homosexuals en una època on al col.lectiu gai, perseguit i marginat socialment, no li resultava gens facil disposar de llocs d'esbarjo. S'hi podia llogar habitacions durant tot un dia sencer i tot plegat destil·lava un aire decadent on no hi faltaven els habituals badocs que pràcticament hi feien vida. La instal·lacions van romandre actives durant tot el període franquista i posteriorment va continuar obertes fins als inicis dels anys 1980's.
  Publicat per bar.cel.ona.uta a 23:58 5 comentaris:
  Etiquetes de comentaris: Anys 1930's, Sant Antoni
  Publicat per bar.cel.ona.uta a 20:41 6 comentaris:
  LOCOMOTORA TARRACO. Avda. Josep Tarradellas / Numància. (1980's - 1998)
  *1980.- La locomotora Tarraco en els seus primers anys, quan encara no era un niu de brutícia ni patia les conseqüències del vandalisme urbà.
  L'acabament de les obres de cobertura i urbanització de superfície de l'entorn de l'estació de Sants van propiciar la decisió de monumentalitzar aquell l'entorn. L'operació es va resoldre amb una mena d'homenatge al ferrocarril mitjançant l'exposició d'una antiga locomotora, que es va situar sobre un pedestal a la cruïlla on arrenquen el carrer de Numancia i l'avinguda Josep Tarradellas.
  L'aparell exposat era la locomotora Tarraco, que va presidir durant més d'una dècada aquell espai que va romandre durant temps escassament urbanitzat en un entorn que semblava eternament inacabat. Pintada en colors negre i vermell, la progressiva irrupció de la moda dels graffittis i dels tags la va convertir en un autèntic lloc d'experimentació artística on tampoc hi faltava l'acció dels brètols que hi feien les seves necessitats.
  Tot plegat va conduir a la progressiva degradació de la històrica locomotora fins al punt que el 1998 es va decidir donar per acabada la presència d'aquella màquina de vapor que va viatjar a Tarragona per a ser restaurada i exposada com a prèstec del Museu del Ferrocarril de Vilanova i la Geltrú. Al mateix lloc s'hi va plantar un bosquet d'alzineres, que actualment (2015) continua encara pendent de la futura reurbanització un cop s'acabin les obres de l'AVE.
  Publicat per bar.cel.ona.uta a 5:41 2 comentaris:
  Etiquetes de comentaris: Anys 1980's, Eixample - Esquerra, Monuments, Sants
  XALET DE FRANCISCO MERCADER ZUFIA. Santaló 8. (1906-1953)
  *1917.- Imatge del xalet de Francisco Mercader. Darrera, a l'esquerra de la foto, es pot veure la torreta de la Fàbrica de Gaseoses de La Industrial Carbónica. (Font: Revista Arquitectura y Construcción).
  Obra de l'arquitecte Josep Puig i Cadafalch (1867-1956), aquest xalet era propietat d'un dels membres de la família de l'aristòcrata Isabel Llorach. Francisco Mercader i de Zufia (1861-1932), vescomte de Belloch i general de l'exércit, va casar-se el 1899 amb Lluïsa Llorach i Dolsa, la germana d'Isabel.
  Els Llorach van arribar a ocupar amb les seves mansions senyorívoles una gran part de l'illa delimitada pels carrers Muntaner, Avenir, Santaló i Travessera de Gràcia.
  La construcció era un xalet a quatre vents envoltat d'un jardí. Disposava de soterrani, planta baixa lleugerament enlairada i dos pisos més amb teulada en pic i dues galeries laterals al nivell del primer pis. La parcel·la era colindant amb la gran mansió d'Isabel Llorach del carrer Muntaner, amb fàbrica de gaseoses La Industrial Carbónica de L. Coromina per la part de muntanya i per un altre xalet del clan Llorach per la banda més pròxima a la Travessera de Gràcia.
  *1933.- Emplaçament del xalet (en groc) al sud del barri de Galvany. Sobre el plànol s'han indicat també, en blau, la Casa d'Isabel Llorach (A) i el Xalet d'Araceli Fabra (B) i els terrenys de la Reial Societat Sportiva Pompeia (A), (Font: Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya)
  Publicat per bar.cel.ona.uta a 16:31 1 comentari:
  Etiquetes de comentaris: Anys 1900's, Edificis, Galvany, Modernisme, Sant Gervasi
  FLASH. Centre Cultural Recreatiu. Pub Musical. Avinguda Mistral 49 (1960's-1980's)
  Agraïments a MIQUEL CARTISANO
  Situat als baixos d'un immoble d'habitatges de l'Avinguda Mistral entre els carrers Rocafort i Entença, el Flash Club va néixer com a local social d'un centre cultural recreatiu per passar posteriorment a exercir de pub musical i discoteca. S'hi accedia per un estret passadís i a l'entrada hi havia un focus que simulava el d'un flaix fotogràfic dins una càmera. Cap als anys 1980's es va convertir en un club privat que pràcticament obria només de matinada.
  *1968.- Entre les activitats culturals del Flash Club durant els seus primers anys hi destacaven els premis fotogràfics. (Font: Hemeroteca La Vanguardia)
  Publicat per bar.cel.ona.uta a 2:36 1 comentari:
  Etiquetes de comentaris: Anys 1960's, Pubs, Sant Antoni
  COLMADO RAMON GRAU. Portaferrisa / Pi (1910's-1929)
  *1910's.- El Colmado de Ramon Grau feia cantonada entre els carrers del Pi (a l'esquerra) i Portaferrissa (a la dreta). (Foto: Carles Fargas i Bonell. Arxiu Fotogràfic del Centre Excursionista de Catalunya).
  Cap a finals del segle XIX i començaments del XX varen aparèixer a Barcelona les primeres botigues de queviures on era possible trobar-hi una gran diversitat de productes alimentaris. S'anomenaven popularment colmados en clara referència als seus aparadors i prestatges que apareixien colmats (plens de gom a gom fins a dalt) d'una gran multiplicitat de productes. Aquest reclam visual basat en uns imatge que evocava la riquesa i l'abundància es complementava també amb una altra denominació: ultramarins, aquesta referida a que alguns dels productes que s'hi venien eren portats de més enllà dels mars i dels oceans.
  Eren aquestes unes botigues que es caracteritzaven pels seus amplis aparadors que generalment ocupaven cantonades amb petites marquesines adossades a la façana que permetein ampliar l'espai expositor a peu de carrer.
  El Colmado de Ramon Grau, situat a la cantonada entre la Portaferrissa i el carrer del Pi al costat de la plaça de la Cucurulla, va ser un d'aquests establiments, que en aquest cas va tenir una vida curta. El 1929 va ser substituït per una farmàcia. S'hi comercialitzaven productes importat des de terres llunyames que fins i tot arribaven a anunciar-se als diaris de l'època.
  *1921.- Venda de plàtans al detall al Colmado Grau. (Font: Hemeroteca La Vanguardia)
  Publicat per bar.cel.ona.uta a 20:09 3 comentaris:
  Etiquetes de comentaris: Anys 1900's, Anys 1910's, Botigues, Centre Ciutat
  PAVELLÓ D'ITÀLIA DE LA FIRA DE MOSTRES (1960-1980's)
  Agraïments a EMILIO GÓMEZ FERNANDEZ
  *1960.- El Pavelló d'Italia de la Fira recent inaugurat. Davant encara hi havia un dels dos brolladors que acompanyaven a la Font Màgica de Carles Buïgas com a vestigi del 1929. (Font: Cuardernos de Arquitectura)
  L'any 1960 coincidint amb la XXVIII edició de la Fira Internacional de Mostres de Barcelona es va donar un impuls important al certàmen i es van construir alguns pavellons específics d'empreses i països (Txecoslovàquia i Rocalla, en van ser dos exemples), que intentaven superar el caràcter efímers d'aquestes instal·lacions i dotar-los d'una voluntat de permanència. D'aquest grup la construcció més rellevant i fins i tot espectacular fou el nou Pavelló d'Italia. Es va aixecar en l'espai comprès entre la Font Màgica i el Pavelló de la Ciutat de Barcelona de l'Exposició de 1929. Va ser dissenyat per l'arquitecta italiana Augusta Desideria Pozzi amb la col·laboració dels enginyers Sbacchi i Serafini, també italians.
  *1960,.- L'interior del pavelló era d'una gran lluminositat natural gràcies a les parets totalment de vidre que envoltaven l'edifici. (Font: Cuardernos de Arquitectura)
  *1960.- Un detall de l'originalitat de l'estructura exterior que sostenia l'edifici. (Font: Cuardernos de Arquitectura)
  El disseny de la construcció destacava per la seva estructura externa de ferro que envoltava tot el pavelló de banda a banda formant unas trama que recordava la forma d'una aranya. Fou utilitzada per les delegacions comercials italianes per exposar els seus productes i s'hi organitzaven els actes corresponents durant les fires i salons que se celebraven en l'entorn de l'espai firal de Montjuïc.
  *1967.- Vista aèria del Pla de la Font Màgica amb el Pavelló d'Itàlia assenyalat amb una fletxa. El brollador que hi havia davant ja havia estat substituït per una làmina d'aigua rectangular.
  *1967.- Una altra imatge aèria del Pavelló d'Itàlia captada des de la banda del carrer Lleida.
  Cap a finals de la dècada dels 1980's, sense que n'haguem pogut precisar la data el pavelló va desaparèixer i va ser substituït per un altre d'una gran simplesa en forma d'hangar de coberta metàl·lica amb forma de mig cilindre horitzontal. El nou pavelló va augmentar considerablement la superficie fins arribar pràcticament a les portes del Pavelló de la Ciutat de Barcelona, que va quedar totalment ocult. Des de 2003 que s'ha parlat sovint de la necessitat d'enderrocar aquesta estructura que desentona amb l'entorn i que presenta un aspecte força deplorable. Tot i això, ha conservat el nom de Pavelló d'Itàlia bàsicament per la coincidència d'ubicació amb l'original, però sense tenir-hi ja res a veure.
  *2013.- Aspecte exterior i interior de l'hangar conegut encara com a Pavelló d'Itàlia que va substituïr l'original.
  *2003.- Un curiós retall publicat a La Vanguardia en què es fa ressó de la queixa del consul italià que troba inqualificable que l'hangar que va substituïr el Pavelló d'Itàlia se'l segueixi coneguent encara amb aquest nom.
  Publicat per bar.cel.ona.uta a 22:43 1 comentari:
  VIVER I VENDA DE PLANTES I ARBRES JOSEP VIDAL. Gran Via / Sepúlveda / Llança. (1910's-1948)
  Agraïments a JORGE ÁLVAREZ, FRANCISCO ARAUZ i EMILIO GÓMEZ FERNANDEZ
  Entre els anys 1910's i fins a la construcció del Pabellón del Deporte, després dedicat a canòdrom, més de la meitat de l'illa delimitada pels carrers Sepúlveda, Llança, Gran Via i Vilamarí va ser ocupada per una frondosa massa verda que emergia rera el petit edifici de l'Editorial Araluce. Era el viver del negoci de venda de de plantes i arbres propietat de Josep Vidal que havia succedit a l'empresa Vidal y Aldrufeu.
  *1921.- Una foto aèria de la plaça Espanya d'abans de l'Exposició de 1929. A l'esquerra de la imatge, dins el rectangle groc, es veu el frondós espai boscós del viver de Josep Vidal (Foto: Gaspar Claret)
  *1920's.- El viver des de la cantonada entre els carrers Llança i Sepúlveda. A la dreta l'Avinguda Mistral. (Foto: Autor desconegut).
  *1928.- Dos petits retalls del diari La Vanguardia on es fa referència al viver de Josep Vidal
  *1930's.- Una imatge de la cantonada Gran Via / Llança captada des de la plaça de toros les Arenes. Davant del viver es pot veure l'edifici de l'Editorial Araluce.
  *1930.- L'accés al viver des de la cantonada Sepúlveda/Llança indicat amb la fletxa vermella (Foto: Col.lecció Privada Francisco Arauz).
  *1934.- L'espai ocupat pel viver sobre un plànol topogràfic municipal (Font: Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya)
  Durant les vigílies nadalenques era habitual veure com les famílies del barri i de més lluny hi anaven a comprar els seus arbres de nadal. S'hi accedia indistintament per dues cancel·les metàl·liques situades a Gran Via i Sepúlveda. De fet el viver ocupava tot l'espai que després va servir d'emplaçament a la Parròquia de Sant Ferran provisionalment instal·lada al Paral.lel després de la Guerra i també al Pabellón del Deporte avantpassat directe del que després fou el Canódromo Pabellón. L'inici de la construcció d'aquesta instal·lació esportiva a l'any 1948 va fer desaparèixer definitivament el viver.