text: Who's there?: Saul Leiter
  Publicat per David a 21:04
  He d'admetre que no el coneixia. Molt bo.
  10 de juny de 2012, a les 2:12
  Algú que, com tants artistes, fotografiava per l'impuls d'una necessitat interior. Aquest és el sentit de l'art, sempre hauria de ser així. D'aquí ve la seva humilitat.
  10 de juny de 2012, a les 10:58
  A mi m'agrada la independència que mostra.
  Ara miraré els llocs que ens indiques. Gràcies.
  10 de juny de 2012, a les 18:37
  Unes fotografies esplèndides!
  10 de juny de 2012, a les 20:15
  Jo també entraré als llocs que ens dius.
  Jo també valoro certa noció de bellesa i penso que tenen idèntica profunditat felicitat i misèria però...el sistema intenta amagar aquesta última i mostrar-nos la primera. Gent com Saul Leiter ens mostren "the dark side" que altres voldrien ocultar-nos.
  11 de juny de 2012, a les 0:44
  No sé què deu tenir el llenguatge fotogràfic que, com en el musical, inclús sense entendre-hi un borrall, te n'arribi l'ànima, la poesia; perquè malgrat viure en un temps de domini de la imatge, em sembla que en som bastant ignorants. És clar que quan es diu allò d'una imatge val més que mil paraules, és perquè tampoc debem dominar gaire el llenguatge de les paraules, que és el que ens conforma.
  Si la imatge transmet poesia, ànima, el fotògraf deu ser poeta, com Saul Leiter.
  Aquesta setmana m'estic dedicant a
  La poesia del pensament, de George Steiner, Ed. Arcàdia, que comença amb un plegat de cites.
  Tot pensament comença amb un poema. Amb què comença una bona fotografia?
  11 de juny de 2012, a les 11:18
  Per si hi vols fer una ullada.
  En aquesta noticia hi trobaràs l'enllaç amb poemes del poemari de Trakl d'on vaig treure el d'en Karl Kraus de l'últim post.
  11 de juny de 2012, a les 15:25
  no el coneixia, però són una meravella de fotografies! sembla que encara hi passi vida per dins, i és un plaer transportar-se 60 anys enrere, veient aquets detalls comuns, molt més enllà dels Mad Men de l'època.
  bons els enllaços també, adjunto aquest, per fer turisme a l'antiga:
  12 de juny de 2012, a les 8:30
  Jo, fins fa poc, tampoc no el coneixia, Ferran. Ha estat un descobriment fortuït i afortunat.
  A les entrevistes que li he llegit mostra una humilitat que no sembla gens forçada, Teresa. Es veu que encara fa fotografies, encara que admet que amb càmeres petitones perquè ja no pot traginar aparells gaire pesants.
  Gràcies a tu, Novesflors. Té fotos tan bones que no sabia pas quines triar per il·lustrar aquesta entrada. Aquesta independència que esmentes me'l fa més atractiu, encara.
  Salut, Ricard! Estem d'acord. L'home té un do per captar la poesia que contenen els instants.
  El sistema mostra la misèria, de tant en tant (seleccionada, és clar), i sempre acompanyada d'alguna promesa de felicitat en forma d'anunci o de discurs buit però rendible econòmicament. Per sort, artistes com Leiter fan la seva feina i prou.
  Totalment d'acord, Lior: som en una època de domini absolut (quasi tirania) de la imatge, però ningú no ens ensenya (a banda d'alguns artistes) a destriar el gra de la palla. Mai no m'ha satisfet això que una imatge val més que mil paraules. Per començar, a les fosques ja no és així (sembla una broma, ja ho sé). Els fotògrafs com Leiter són poetes, n'estic convençut, sobretot perquè no ho pretenen.
  Mira, em vaig comprar aquest llibre de l'Steiner fa tres o quatre dies. Encara no me l'he mirat. Quan Imre Kertész m'alliberi del segrest que em té imposat des de fa un parell de setmanes, m'hi posaré, amb l'Steiner (per cert, ara que hi penso, hi ha un altre Kertész, de nom André, que és un altre fotògraf immens, n'hauré de parlar un dia).
  No sé contestar la teva pregunta, així sobtadament et diria que una bona fotografia comença per un fotògraf intel·ligent.
  Ah, i moltes gràcies (quants cops t'he agraït les teves recomanacions, ja?) per l'enlaç sobre Trakl, poeta que t'he de dir que desconec totalment.
  Oi que sí, polaroid mental? Em tenen fascinat des que les vaig veure per primer cop. Són una manera de viatjar a un món que ja no existeix. I aquest web que enllaces és una mina!!! Moltíssimes gràcies!
  12 de juny de 2012, a les 22:27
  Leiter és un fotògraf de detalls fora d'objectiu. Els seus enquadraments són peculiars: quan creus que tens identificat l'objecte, descobreixes un món al voltant, però un món insinuat. Mai tens el quadre complet.
  Lior parla de poesia. Jo hi afegiria un element més: les seves fotos tenen so.
  13 de juny de 2012, a les 1:26
  Ho expresses pefectament, Enric. No hi sé afegir res més. Pel que fa al so, és un so urbà, és clar, i jazz, també. Un Miles Davis dels anys 50 hi quedaria de meravella.