text: Quillé, Henri
  Q QU 3 Imatges 2 Col·laboradors 805 Visites Bústia de suggeriments
  Quillé, Henri (Saumur, 1928) ARQUIT Arquitecte per l´Escola d´Arts Decoratives de París i enginyer per l´Institut d´Urbanisme de París. Col·laborà en el taller d´arquitectura de Le Corbusier a París fins que s´establí professionalment pel seu compte el 1953 i creà el Taller 12; portà a terme una intensa producció arquitectònica fonamentada essencialment en la tipologia de l´habitatge col·lectiu. L´afició de viatjar per tot el món el portà a descobrir Formentera l´any 1962, on s´instal·là definitivament el 1968 amb la seua família. Quillé trobà en la Formentera preturística el lloc de l´autosuficiència, en el seu sentit psíquic, biològic, social, cultural, humà i energètic. Fou a partir de la fascinació per aquest substrat que inicià una obra arquitectònica en què els avenços tècnics de la modernitat es complementen amb la saviesa de la tradició. L´única tipologia desenvolupada a Formentera ha estat l´habitatge unifamiliar aïllat. A través d´una trentena d´exemples, els habitatges dissenyats per Quillé foren pioners en la recerca de l´autosuficiència energètica, l´ús sostenible de l´aigua i la integració paisatgística. D´entre els trets que evolucionen en la seua producció, s´ha de destacar en les seues primeres obres l´ús de murs de secció important per aconseguir una major inèrcia tèrmica en els tancaments (casa Erró, as Carnatge, 1968-70), mentre que, posteriorment, aquesta constant desaparegué per transformar-se en una major cura per l´aïllament de la coberta (casa Ana Lenz, as cap de Barbaria, 1993-97), amb l´objectiu de reduir els guanys i les pèrdues d´energia en el punt on són més importants. Entre 1979 i 1981 projectà i construí la seua pròpia casa a la finca de can Cordeta, as cap de Barbaria, que es convertí en el laboratori on s´apliquen i s´investiguen tècniques d´autosuficiència fonamentades en energia tèrmica solar sanitària i per a calefacció, energia solar fotovoltaica i energia elèctrica eòlica. La seua formació d´enginyer el portà a dissenyar i construir un prototipus de nevera solar, una xemeneia d´alt rendiment que contribueix al sistema central de calefacció tèrmica solar i altres elements que manifesten el seu compromís amb la concepció global de l´arquitectura sense oblidar cap de les seues parts. Quillé també desenvolupà la seua faceta com a urbanista, en col·laborar amb Félix Julbe i Raimon Torres en la redacció del Pla General d´Ordenació Urbana de Formentera de 1975-77, que finalment no fou aprovat, però que serví de substrat per a les Normes subsidiàries de planejament de Formentera, aprovades el 1989. Formalment, l´arquitectura domèstica d´Henri Quillé és clarament recognoscible a través de la seua configuració volumètrica compacta d´escasses obertures, l´austeritat i la repetició d´una paleta molt reduïda de materials, la presència de la volta rebaixada de maó pla com a sistema de cobriment i l´expressió de certs paràmetres provinents del Moviment Modern, com l´ús del modulor del mestre Le Corbusier. El procés altament artesà de construcció de les cases de Quillé a Formentera està estretament lligat a la figura del constructor Valentín Madrid, que ha estat sempre l´encarregat de materialitzar els projectes de l´arquitecte francès a la Pitiüsa menor. Com a ciutadà, Quillé ha manifestat que troba a la Formentera de començament del s XXI un preocupant abandonament de la "cultura autòctona pagesa" i del paisatge davant un turisme desencadenat i un afany de lucre voraç. [AYR/MaCM]