text: Ferrer i Guàrdia i l'Escola Moderna - Història - Les cases d'Alella
  historia L'ensenyament, de Ferrer i Guàrdia als Escolapis Ferrer i Guàrdia i l'Escola Moderna
  A finals del segle XIX van proliferar els moviments de renovació pedagògica inspirats en el laïcisme, la raó i la ciència. A Alella hi hagué una escola laica promoguda per Bartomeu Gabarró i Borràs: el 1887 tenia un mestre anomenat Pérez, i, el 1889, el centre duia el nom de Monturiol i era gestionat per un patronat presidit per V. Badias.
  Precisament a Alella va néixer el 1859 Francesc Ferrer i Guàrdia, en Quico de Cal Boter. Estudià a l'escola del poble i després a la de Teià fins als tretze anys, quan va marxar a treballar a Sant Martí de Provençals. A partir de llavors va protagonitzar un periple vital que el va dur a l'exili, vinculat als seus afanys conspiratoris i les idees republicanes. Va treballar de professor de castellà a París i es va relacionar amb importants figures del racionalisme i la francmaçoneria. En morir la seva companya, heretà d'ella una gran fortuna que destinà a difondre l'Escola Moderna i l'editorial del mateix nom.
  Tornat del seu exili francès, l'any 1901 va impulsar a Barcelona la creació de l'Escola Moderna amb l'objectiu d'educar les noves generacions com a ciutadans lliures. La seva proposta va comptar amb l'oposició frontal de l'Església i el poder polític conservador, i es caracteritzava per l'aplicació de mètodes científics, l'adscripció als principis racionalistes, l'antimilitarisme, el contacte amb la natura, l'absència de càstigs, la coeducació, l'estímul de la cultura de l'esforç i el laïcisme (tot i que ben sovint convertit en ateisme i en un adoctrinament ideològic de tall revolucionari).
  En el terreny polític i ideològic, Ferrer i Guàrdia va anar evolucionant cap a l'anarquisme. El 1906 fou processat per l'intent frustrat de regicidi contra Alfons XIII i el 1909 fou acusat d'haver estat l'inductor i cap de la Setmana Tràgica, un episodi de violència anticlerical que es va desfermar a Barcelona entre el 26 de juliol i l'1 d'agost després d'un revolta popular contra la Guerra del Marroc.
  El pedagog fou detingut precisament pel sometent d'Alella la nit del 31 d'agost en les immediacions de Can Jonch, quan es dirigia a peu cap a Granollers per agafar un treni fugir a França. Sotmès a un consell de guerra sumaríssim ple d'irregularitats, fou condemnat a mort i afusellat al fossar del castell de Montjuïc el 13 d'octubre.
  Les conseqüències polítiques de l'execució, tant a nivell intern com a escala internacional, van provocar la caiguda del govern d'Antoni Maura i Ferrer i Guàrdia va ser considerat un màrtir de la intolerància i de l'obscurantisme. Cent anys després, l'any 2009, el ple municipal de l'Ajuntament va aprovar una moció que instava al Govern espanyol a revisar la causa contra Ferrer, anul·lar el judici i restituir la seva dignitat personal. L'abril de 2011 el ple va nomenar-lo fill predilecte.
  Francesc Ferrer i Guàrdia, en "Quico de Cal Boter" [CA]
  Aula de Ciències de l'Escola Moderna de Barcelona. Reproducció d'una fotografia apareguda a la revista "Nuevo Mundo". Madrid, 1907 [CA]