text: Gentil Puig: A propòsit del sarkosisme i, de passada, en resposta a JD. Bezsonoff | xcat.cat
  XCAT:CAT, NOVA ETAPA: Apostem per a la gent que fa coses! - CIBERMERCAT: El primer "Centre comercial virtual" per productes, marques i serveis catalans. - TICKETMERCAT: Esdeveniments, entrades i promocions. Un nou univers carregat de magnifiques possibilitats! - CREAXCAT: La primera plataforma per els i les professionals de la creació cultural i artística a casa nostra! - ENTITATSXCAT: La "Plataforma transversal" de la polièdrica societat civil catalana. Un espai al servei de les entitats per a la divulgaciò, la promoció i la recerca de patrocinis. - EMPRENXCAT: La plataforma interactiva per els emprenedors i les emprenedores catalans. L' espai per cercar sinèrgies i difondre i promoure els teus projectes i productes. - ARREUXCAT- "EL LOBBY CATALÀ":. L'espai per els catalans i catalanes que desenvolupen les seves activitats arreu del món. Els nostres millors ambaixadors i ambaixadores! - VIDEOSFERAXCAT: Catalunya en versió original	Home » Blogosferaxcat » Entitats » Polítiques » Gentil Puig: A propòsit del sarkosisme i, de passada, en resposta a JD. Bezsonoff
  Gentil Puig: A propòsit del sarkosisme i, de passada, en resposta a JD. Bezsonoff	Publicat per: NouCicle Tags: Bezsonoff, Gentil, JD., Propòsit, puig, sarkosisme Data de publicació: April 30, 2012 | Comentari	0 Més enllà dels sentiments, inclinacions o aficions politicoliteràries tant sorprenents com insòlites de Joan Daniel Bezsonoff expressades sense cap reserva a E-Notícies el 26 d'abril desitgem, per la nostra banda, exposar algunes causes que poden explicar aquestes mateixes posicions que, segons la nostra opinió, no són gens anecdòtiques ans més aviat significatives dels temps perillosos de crisi que estem vivint, i en els quals val més conèixer els errors i l'horror del passat si no volem tornar-hi a caure.
  Notem primer que a molts països sobretot del nord d'Europa la crisi econòmica i política està provocant i accelerant una tendència marcadament populista i nacionalista. A tot arreu els temes són idèntics: reforçament del sentiment xenòfob, nacionalista i identitari, amb una oposició radical a l'Euro, a Europa i a als partits tradicionals de govern tant de dretes com d'esquerres. A terme, aquesta tendència pot conduir a una total recomposició del panorama polític d'aquests països.
  Quan la ultradreta populista arriba a uns nivells que la fa imprescindible als governs de dreta per mantenir-se al poder, obliga aquesta a radicalitzar-se i a fer aliança amb ella creant així un bloc neoconservador. És el que està passant. En consequència, i sortosament el centredreta es pot trobar molest i marginat, i pot voler apropar-se al bloc progressista. És exactament el que ha passat a Itàlia on l'aliança Berlusconi-Liga Norte va obligar els cristians-demòcrates a aliar-se a l'esquerra del Partit Demòcrata.
  Per contra, la tradició política francesa, basada en el predomini del fet presidencial i en un escrutini majoritari a les eleccions fa més difícil aquesta aliança contra natura. En aquestes circumstàncies no sembla gaire possible que la ultradreta pugui arribar al govern a França. Però la gran diferència amb els altres països és que Nicolas Sarkozy, inspirat precisament per un home, citat per JD. Bezsonoff, Patrick Buisson (provinent de l'ultradreta i adepte de l'Action Française de Charles Mauras) ho pot fer possible perquè en aquest cas la recomposició electoral no és iniciada per la ultradreta, sinó per la dreta sarkosiana, ella mateixa. En efecte, d'ençà del 2007, Nicolas Sarkozy ha trencat la tradició social gaullista i ha radicalitzat el seu propi camp.
  Podem pensar que el sarkozysme és doncs una mena d'antihumanisme perquè fa una recerca sistemàtica de culpables, per a entregar-los a la vindicta popular. Per a ell sempre hi ha bons ciutadans que cal protegir, i dolents que cal eliminar i posar fora de joc o del país (els immigrants, els musulmans, les segones generacions dels barris perifèrics, els delinqüents, els beneficiaris de subsidis socials (les assistés), els funcionaris privilegiats… Aquest antihumanisme s'ha manifestat en el debat surrealista sobre la identitat nacional que presentava una visió regressiva, ahistòrica i fantasmada d'una identitat ètnica francesa, blanca amb arrels cristianes. Aquesta visió política s'il·lustra també amb un tractament brutal de la immigració: persecució policial dels migrants il·legals i expulsió d'uns 30 mil cada any, fins i tot els infants a les escoles; expulsió dels refugiats polítics afganesos; caça i expulsió dels Roms (gitanos) originaris de Rumania… No se sap si encara es pot caure més baix.
  Un fet significatiu són les relliscades verbals, que abans només provenien de Jean-Marie Le Pen, i que ara són cosa natural dels responsables d'una dreta UMP totalment desacomplexada. "França se l'estima o se la deixa"; "Els musulmans quan n'hi ha un va bé, el problema és quan n'hi ha molts"; "França ja no és França"; Els musulmans haurien de ser més discrets o sinó els haurem d'embarcar amb vaixells"… Es veu molt clarament que la diferència entre el discurs de la dreta i el de l'extremadreta s'esborra progressivament, a tal punt que el setmanari newyorquès Newsweek, d'octubre de 2011, publica la foto de Nicolas Sarkozy a la seva portada per a il·lustrar la pujada de l'extremadreta a Europa.
  No hi ha cap dubte que la radicalització progressiva de la UMP obeeix a la voluntat d'absorbir els electors del FN. Això va reeixir a Sarkozy el 2007, però ara, després de la primera volta de les eleccions presidencials d'abril de 2012, sembla molt més difícil perquè Marine Le Pen ha près consciència de la força del FN, i ara és ella qui vol fer esclatar i absorbir la UMP. La relació de forces s'ha invertit, contràriament a 2007, avui Sarkozy és tan fort, i Marine Le Pen ha dinamitzat el vell aparell polític FN. La segona etapa que persegueix el sarkozisme és la banalització d'un Front National modernitzat que abandonaria els mites antisemites i neonazis del pare. El FN pretén esdevenir un partit honorable que aspira governar. La tercera etapa perseguida pel sarkozisme és la constitució d'un bloc neoconservador entre una UMP dretanitzada i un FN normalitzat. Una unificació que no serà immediata, però certs indicis reveladors ho semblen anunciar, com per exemple, l'abandó del front republicà entre dreta i esquerra; que l'esquerra ha respectat votant Jacques Chirac el 2002 contra JM. Le Pen amb un resultat final de 80% dels vots.
  NouCicle
  Nou Cicle vol ser una plataforma ciutadana de reflexió, debat i difusió de pensament polític, a partir d'unes opcions clares per l'autogovern de Catalunya, per la radicalitat democràtica i per la reforma emancipadora de la societat. És a dir, des de la cultura i l'angle de visió de l'esquerra social i cultural, del catalanisme popular, del socialisme democràtic.	http://twitter.com/JDBezsonoff J. Daniel Bezsonoff
  Sarkozy, nét de Hitler
  Al senyor Gentil Puig Moreno no li ha agradat el meu article on explicava les poques possibilitats que tenia Sarkozy de guanyar les eleccions. Li demanaré d'entrada: quin president francès va permetre al Front National d'obtenir elegits instaurant l'escrutini proporcional i no majoritari que sempre havia mantingut aquest partit en la marginalitat?
  El partit Front National és legal o no? Si el Front National amenaça la república, per què cap cap govern conservador o socialista no l'ha prohibit?
  Al senyor Puig Moreno el molesta que Marine Le Pen abandoni els deliris racistes i antisemites del seu pare?
  Quan parla d'historia, m'agradaria que no pronunciés paraules en l'aire. El diari comunista L'Humanité ja ha gosat posar a la seua portada la foto del president Sarkozy a costat de la del mariscal Pétain. Durant 5 anys, s'ha sentit la mateixa cançó enfadosa. Han comparat el president amb el vell mariscal o pitjor amb Adolf Hitler, dient que ell també havia estat democràticament elegit.
  Una altra pregunta. Quan l'actual president francès ha suprimit les llibertats fonamentals? L'exèrcit o la policia han matat o deportat en camps de concentració membres de l'oposició? Hi ha hagut una nova nit dels ganivets llargs? Algú ha cremat l'assemblea nacional com es va destruir el Reichtag?
  No s'han convocat eleccions a les dates marcades per la Constitució? El senyor Hollande és a la presó o té possibilitats de ser el nou president de la república?
  Pel que fa al tema de la immigració, el senyor Hollande ha declarat que 'Dans une période de crise que nous connaissons, la limitation de l'immigration économique est nécessaire, indispensable." Ha explicat les seues intencions de "lutter contre l'immigration clandestine sur le plan économique, chaque année le Parlement fixera le chiffre des besoins" de l'economia francesa.
  Parlem ara del debat inútil sobre la identitat francesa. Ja se sap que França, i Europa, en general no tenen pas arrels cristianes. L'Islam forma part de la seua identitat com ho palesen La chanson de Roland, el Cantar de mío Cid, les obres apologètiques de Ramon Llull, el Mont Saint-Michel Notre Dame de Paris, Santiago de Compostel·la, la capella Sixtina, les nostres abadies pirinenques i totes les meravelloses catedrals gòtiques.
  L'esquerra, aliada amb Jean-Luc Mélenchon —enemic del català i de totes les llengües de França admirador de Robespierre i de Fidel Castro— sempre va donant lliçons i branda l'argument ad Hitlerum.
  Vull precisar que personalment no tinc res en contra del senyor Hollande, home brillant i molt simpàtic. Si mai és elegit, no discutiré durant cinc anys la seua legitimitat democràtica. Cal dir que, quan sents el seu portaveu Manuel Valls, et costa veure les diferències entre el programa de la dreta i dels socialistes, que m'estimi més anomenar ' l'altra dreta. ' Me consideri com un home lliure. Puc votar socialista i UMP quan vull, sense a priori. Ja ho he fet i tornaré a fer-ho segons el candidat.
  Em permeteu aquesta paràbola. Quina és la diferència entre un polític conservador i un socialista?
  El conservador us trobarà pel carrer, us atracarà, us atonyinarà, us fotrà la cartera i se n'irà pels carrers.
  El socialista us trobarà pel carrer, us atracarà, us atonyinarà, us fotrà la cartera i a més us donarà una lliçó de moral..Bezsonoff