text: Parròquia Remei - LA SAGRADA FAMÍLIA
  La Sagrada Família ens mostra l'amor natural que trobem a les nostres famílies obert a l'amor etern de Déu. Seguim els seus passos. Les nostres famílies poden ser també el lloc en el qual acollir la presència amorosa de Déu. En el silenci de la llar de Natzaret, Jesucrist ens ensenya, sense paraules, la dignitat i el valor primordial del matrimoni i la família, esperança de la humanitat. La Sagrada Família no va tenir fàcil viure el projecte de Déu. Va patir un món dominat per projectes aliens al de Déu. El Fill de Déu, ja des de l'inici, es veu envoltat d'inseguretat i d'hostilitat. Tot i que aquesta nova criatura no semblava presentar un problema per als poders establerts la seva vida de Messies havia de ser controlada, censurada o, arribat el cas, eliminada. Potser molts no entendran la insistència de l'Església en contemplar avui la vida d'aquella família on Maria, Josep i l'Infant eren personatges poc coneguts. Quin sentit té?
  Déu ha vingut a fer-se un de nosaltres. Però no només en algunes coses i en d'altres no sinó en tot, compartint els desconcerts i complicacions de la nostra condició humana. Avui podem mirar Déu cara a cara en família, podem trobar el seu Fill en una llar, aprenent i descobrint, i on és estimat profundament, totalment. Si la família ens dóna aquesta seguretat també cada família és escola per donar a conèixer, d'una manera clara, senzilla i viscuda, les veritats elementals de la fe cristiana. Alguns apunten a un nadó a un club de futbol i després, al seu temps, li parlem de l'equip, de la seva història, dels seus jugadors i, finalment, van als partits i celebracions, és a dir, tot es viu a casa. ¿I que fem quan cal celebrar la fe? ¿Com aniran els fills a missa, si els pares no tenen en compte aquesta gràcia, aquest deure, aquesta relació primordial? Transmetre el sentit festiu de les nostres celebracions dominicals no és fer-les infantils. A vosaltres, pares i avis, us correspon transmetre l'amor a Déu perquè els vostres fills i néts visquin l'eucaristia com el que és. La desintegració familiar comença quan no volem o no trobem el dia per dir "gràcies" a Déu.
  Quants pares es limiten a donar als seus fills el començament de la vida! Pares que s'acontenten amb donar-los aliment, cuidar la seva salut, vestir-los i s'obliden d'allò que, més que res, és el signe de la maternitat i de la paternitat: fer que els fills, petits i indefensos, gràcies a bones dosis de tendresa, de lliurament, d'exemple i de fe arribin un dia a assemblar-se als pares. La veu unànime de l'Església catòlica, des de sempre però més intensa avui, és aquesta: "Salvem la família!". Cal salvar-la perquè ella és el lloc en el qual Déu ha posat el bressol de l'aprenentatge de la vida. Ningú posarà remei al que no es visqui a la llar. El que no s'aprèn a casa no s'aprèn fora si no és amb gran dificultat. Natzaret és, avui i sempre, una crida eterna a tenir cura de la família, a procurar-la per al qui no la tingui i a crear-la de nou perquè el més noble, insubstituïble i sant d'aquesta vida no es perdi i nosaltres no ens perdem maltractant una cosa tan divina.