text: Nascut al Líban el 25 de febrer de 1949, en una família d'ensenyants.
  Després d'estudiar economia i sociologia, treballa com a corresponsal per a cobrir nombrosos esdeveniments arreu del món, com ara la caiguda de la monarquia etíop el setembre de 1974 o la darrera batalla de Saigon als mesos de març i abril de 1975.
  En esclatar la guerra al seu país natal (1976), se'n van a França ell i la seva dona, Andrée, amb llurs tres fills. Tot seguit reprèn la seva activitat de periodista, principalment a Jeune Afrique, del qual periòdic esdevé cap de redacció i editorialista.
  A partir de 1984, però, Amin Maalouf es dedica completament a la literatura; publica novel·la, assaig i llibrets d'òpera. El 1993, obté el Premi Goncourt per Le Rocher de Tanios; el 1998, el premi europeu d'assaig per Les Identités meurtrières ('Les identitats que maten'), i el 2010, el Premi Príncep d'Astúries de les Lletres pel conjunt de la seva obra.
  De 2007 a 2008, va presidir, invitat per la Comissió Europea, un grup de reflexió sobre el multilingüisme, d'on surt el document titulat "Un défi salutaire", que tracta sobre la manera amb què la multiplicitat de les llengües podria consolidar Europa.
  És doctor honoris causa per la Universitat Catòlica de Lovaina (Bèlgica), per la Universitat de Tarragona (Catalunya), per la Universitat d'Évora (Portugal) i per la Universitat Americana de Beirut (Líban).
  El 23 de juny de 2011 va ser elegit a ocupar el seient de Claude Lévi-Strauss a l'Acadèmia Francesa.