text: Un viatge diferent, l'adopció.: El nen que no volia ser negre...
  Ha escrito Laura el 6/26/2009
  m'has tret el post dels dits. A mi en Jackson em va desencantar després del billy jean i el thriller, i això que jo era joveneta, eh?
  després sempre m'ha pesat més la seva insatisfacció personal que la seva música.
  Espero que a partir d'ara se'l recordi per la música, perquè sempre he pensat que era un senyor de dubtosa personalitat.
  26/6/09 17:55
  A mi m'agradava l'artísta, no gens la persona. Però... vols dir que realment volia ser blanc? Diuen que tenia la malaltia aquella vitíligo i que en aquests casos els metges despigmenten els trossos que no perden color perquè no quedin tacats. En qualsevol cas es evident que era un clar exemple de desequilibri i insatisfacció personal... un cop vaig veure un reportatge i el tio s'en anava de l'olla MOLT.
  26/6/09 20:48
  Si vols passar pel meu blog personal http://comentariohoy.blogspot.com
  vaig fer una entrada sobre el tema, quan Obama va arribar a la presidència!!!
  L'artista i el músic, quina pena s'ha perdut, però fa molt de temps que es va perdre, en el seu afan de renunciar a la seva identitat, amb les seves ganes de ser protagonista...
  Si que n'hi parlaré, perquè es senti orgullòs sempre de ser qui és i de ser com és...
  Sempre ho havia pensat, aixó de parlar del Michael Jackson al meu fill (o filla) per tal d'exposar el tema de l'autoestima i el color de la pell.
  Podriem fer un llibre :D
  Jo no els en he parlat del Michael Jackson... Realment crec que era una persona amb molts problemes... no era només un tema del color de la pell.... Però estic d'acord que el més important és potenciar l'autoestima dels nostres fills i fer que estiguin contents amb ells mateixos (siguin blancs, negres, prims, gordos, alts, baixets....). A mi sempre m'han anat molt bé els contes i les pelis infantils (Tarzan, Dumbo, ....) per provocar converses on es parli de les diferències, de l'autoestima...