text: Documents d'Església: Discurs de Joan Pau II en la IV Trobada Mundial de les Famílies
  L'Eucaristia, Pa viu per a la pau del món
  Missatge al Poble de Déu, al conclusió de la XI Assemblea General Ordinària del Sínode dels Bisbes (22 d'octubre de 2005)
  URL:http://www.parroquiasarria.net
  1. "La pau sigui amb vosaltres!" En nom del Senyor, que irromp en el Cenacle de Jerusalem al capvespre de la Pasqua, repetim: "Pau a vosaltres!" (Jn 20,21). Que el misteri de la seva mort i resurrecció us consoli i doni sentit a tota la vostra vida! Que Ell us guardi en l'alegria de l'esperança. Perquè Crist viu en la seva Església; segons la seva promesa, és amb nosaltres dia rere dia fins a la fi del món (cf. Mt 28,20). En el Santíssim Sagrament de l'Eucaristia, Ell mateix se'ns lliura i amb Ell ens dóna l'alegria d'estimar com Ell estima, demanant-nos que compartim el seu Amor victoriós amb els nostres germans i germanes d'arreu del món. Aquest és el missatge de goig que us anunciem, benvolguts germans i germanes, al final del Sínode dels Bisbes sobre l'Eucaristia.
  Beneït sigui Déu Pare de nostre Senyor Jesucrist que ens ha reunit novament, com al Cenacle, amb Maria, Mare del Senyor i Mare nostra, per fer memòria del do suprem de la Santíssima Eucaristia.
  2. Convocats a Roma pel Papa Joan Pau II, de venerable memòria, i confirmats pel Papa Benet XVI, hem arribat des dels cinc continents per resar i reflexionar junts sobre l'Eucaristia, font i cimal de la vida i de la missió de l'Església. La finalitat del Sínode ha estat oferir al Sant Pare algunes propostes útils per actualitzar la pastoral eucarística de l'Església. Hem pogut experimentar el que la Sagrada Eucaristia significa des dels orígens: una sola fe i una sola Església, alimentada per un mateix Pa de vida i en comunió visible amb el Successor de Pere.
  3. El diàleg fratern entre bisbes i convidats-oïdors, com també el diàleg amb els representants ecumènics, ha renovat la nostra convicció que la Sagrada Eucaristia no tan sols anima i transforma la vida de les nostres esglésies particulars d'Orient i Occident, sinó també les múltiples activitats humanes en els mitjans tan diversos en els quals vivim. Experimentem una alegria profunda en constatar la unitat de la nostra fe eucarística dintre de la gran varietat de ritus, cultures i situacions pastorals. La presència de tants germans bisbes ens ha permès experimentar de forma encara més directa la riquesa de les nostres diferents tradicions litúrgiques. Una riquesa que fa resplandir la profunditat de l'únic misteri eucarístic.
  Us convidem a resar amb més fervor, germans i germanes cristians de totes les confessions, perquè arribi el dia de la reconciliació i de la plena unitat visible de l'Església, en la celebració de la Santa Eucaristia, de conformitat amb l'oració del Senyor el vespre de la seva mort: "Que tots siguin u, com tu, Pare, estàs en mi i jo en tu. Que també ells estiguin en nosaltres, perquè el món cregui que tu m'has enviat" (Jn 17,21).
  4. Profundament agraïts a Déu pel pontificat del Sant Pare Joan Pau II i per la seva última encíclica Ecclesia de Eucharistia, seguida de la carta apostòlica Mane nobiscum Domine, que obria l'Any eucarístic, demanem a Déu que multipliqui els fruits del seu testimoniatge i del seu ensenyament. La nostra gratitud s'adreça també a tot el poble de Déu, la proximitat i la solidaritat del qual hem percebut durant aquestes tres setmanes d'oració i de reflexió. Les esglésies particulars a la Xina i els seus bisbes, que no s'han pogut unir als nostres treballs, han ocupat un lloc especial en els nostres pensaments i oracions.
  A tots vosaltres, bisbes, sacerdots i diaques, missioners d'arreu del món, homes i dones consagrats, fidels laics, i també a vosaltres, homes i dones de bona voluntat, responsables dels mitjans de comunicació: en nom de Crist Ressuscitat: pau i alegria en l'Esperit Sant!
  Escoltant el sofriment del món
  5. L'Assemblea Sinodal ha estat un temps intens d'intercanvis i testimoniatges sobre la vida de l'Església en els diversos continents. Hem pres consciència de les situacions dramàtiques i dels sofriments causats per les guerres, la fam, les diferents formes de terrorisme i d'injustícia, que afecten la vida quotidiana de centenars de milions d'éssers humans. Les explosions de violència a l'Orient Mitjà i a Àfrica ens han sensibilitzat davant l'oblit que pateix el continent africà en l'opinió pública mundial. Els desastres naturals, que semblen cada vegada més freqüents, obliguen a considerar la naturalesa amb més respecte i a reforçar els llaços de solidaritat amb les poblacions afectades.
  No hem restat en silenci davant els greus problemes causats per la secularització, present sobretot a Occident, que condueixen a la indiferència religiosa i a diverses manifestacions de relativisme. Hem recordat i hem denunciat les situacions d'injustícia i de pobresa extrema que proliferen per tot arreu, però especialment a l'Amèrica Llatina, a Àfrica i a Àsia. Tots aquests sofriments clamen a Déu i interpel·len la consciència de la humanitat. Davant d'ells ens preguntem: en què es transformarà el veïnatge universal de la nostra terra, amb un ambient amenaçat que corre el risc d'anar cap a la ruïna? Què hem de fer per tal que, en aquesta era de globalització, la solidaritat triomfi sobre el sofriment i la misèria? El nostre pensament s'adreça també als qui governen les nacions perquè, amb diligència, assegurin a tots el bé comú i promoguin la dignitat de cada persona, des de la concepció fins a la mort natural. Els demanem que promoguin lleis respectuoses del dret natural respecte al matrimoni i a la família. Per la nostra banda, continuarem participant activament en l'esforç comú per crear les condicions duradores d'un progrés real per a tota la família humana, en què a ningú no falti el pa de cada dia.
  6. Hem portat aquests sofriments i problemes a la celebració i a l'adoració eucarístiques. En els nostres debats, escoltant-nos amb profunditat els uns als altres, ens ha emocionat i ens ha commogut el testimoniatge de màrtirs en diversos punts de la terra que, com a tota la història de l'Església, no manquen en els nostres dies. Els Pares sinodals han recordat que, gràcies a la Santíssima Eucaristia, els màrtirs han trobat el vigor necessari per vèncer l'odi amb l'amor i la violència amb el perdó.
  "Feu això, que és el meu memorial"
  7. El vespre de la passió, "Jesús prengué el pa, digué la benedicció, el partí i, tot donant-lo als deixebles, digué: 'Preneu, mengeu-ne, això és el meu Cos.' Després prengué una copa, digué l'acció de gràcies i els la donà tot dient: 'Beveu-ne tots, 28 que això és la meva sang, la sang de l'aliança, vessada per tothom en remissió dels pecats'" (Mt 26,25-28); "Feu això, que és el meu memorial" (Lc 22,19; 1Co 11,24-25). Des de l'inici, l'Església fa memòria de la mort i la resurrecció de Jesús amb les seves mateixes paraules i els seus mateixos gestos en l'Últim Sopar, demanant a l'Esperit Sant que transformi el pa i el vi en el Cos i en la Sang del Senyor. Amb la Tradició constant de l'Església creiem fermament i ensenyem que les paraules de Jesús que el sacerdot pronuncia en la Missa, pel poder de l'Esperit, realitzen el que signifiquen. Realitzen la presència real de Crist ressuscitat (CIC 1366). L'Església viu d'aquest do suprem que la reuneix, la purifica i la transforma en un sol Cos de Crist animat per un sol Esperit (cf. Ef 5,29).
  L'Eucaristia és el do de l'Amor del Pare, que ha enviat el seu Fill únic perquè el món se salvi per mitjà d'Ell (cf. Jn 3,17); amor de Crist que ens ha estimat fins a l'extrem (cf. Jn 13, 1); amor de Déu vessat en els nostres cors per l'Esperit Sant (cf. Rm 5, 5), que clama en nosaltres "Abbà, Pare!" (Ga 4,6; Rm 8,15).
  Així doncs, en celebrar el Sant Sacrifici de la Missa, anunciem amb goig la salvació del món proclamant la mort victoriosa del Senyor fins que torni, i, en combregar del seu Cos, rebem les "la penyora de la nostra resurrecció".
  8. Quaranta anys després del Concili Vaticà II, hem volgut verificar en quina mesura els misteris de la fe s'expressen i se celebren adequadament en les nostres assemblees litúrgiques. El Sínode referma que el Concili Vaticà II ha posat les bases necessàries per a una reforma litúrgica autèntica. És important conrear-ne els fruits positius i corregir els abusos que s'hagin introduït en la pràctica litúrgica. Estem convençuts que el respecte del caràcter sagrat de la litúrgia passa per una fidelitat autèntica a les normes litúrgiques de l'autoritat legítima. Que ningú no es consideri amo de la litúrgia de l'Església. La fe viva, que hi reconeix la presència del Senyor, constitueix la primera condició per a una celebració bella que culmini amb l'Amén per a glòria de Déu.
  Llums en la vida eucarística de l'Església
  9. Els treballs del Sínode s'han desenvolupat en una atmosfera d'alegria i de fraternitat, nodrida per la discussió oberta dels problemes i el testimoniatge espontani dels fruits de l'any eucarístic. L'escolta i les intervencions del Sant Pare Benet XVI han estat, per a tots nosaltres, un exemple i una ajuda preciosa. Molts testimoniatges ens han parlat de fets positius i consoladors. Per exemple, la presa de consciència de la importància de la Missa dominical; l'augment de les vocacions al sacerdoci i a la vida consagrada en diverses parts del món; l'experiència forta de les Jornades Mundials de la Joventut que han culminat a Colònia, Alemanya; el desenvolupament de nombroses iniciatives per a l'adoració del Santíssim Sagrament pràcticament a tot el món; la renovació de la catequesi del Baptisme i de l'Eucaristia a la llum del Catecisme de l'Església Catòlica; el creixement de moviments i comunitats que formen missioners per a la nova evangelització; l'augment de grups d'escolans que donen l'esperança de noves vocacions; i moltes altres experiències que susciten la nostra acció de gràcies.
  En fi, els Pares sinodals desitgen que l'Any eucarístic sigui un inici i un punt de suport per a una nova evangelització, a partir de l'Eucaristia de la humanitat en via de globalització.
  10. Desitgem que l'"estupor eucarístic" (EE 6) dugui els fidels a una vida de fe cada vegada més forta. A aquest efecte, les tradicions orientals, ortodoxes i catòliques celebren la Divina Litúrgia, conreen l'oració de Jesús, el dejuni eucarístic, mentre que la tradició llatina proposa una "espiritualitat eucarística" que culmina en la celebració i inclou també l'adoració del Santíssim Sagrament fora de la Missa, les benediccions eucarístiques, les processons amb el Santíssim Sagrament, i altres sanes manifestacions de la pietat popular. Aquesta espiritualitat serà, sens dubte, ben fecunda per sostenir la vida quotidiana i reforçar el nostre testimoniatge.
  11. Donem gràcies a Déu perquè en diversos països on els sacerdots estaven absents o confinats a la clandestinitat, l'Església ara hi pot celebrar lliurement els Sants Misteris. La llibertat d'evangelitzar i els testimoniatges d'un fervor renovat desperten a poc a poc la fe en zones profundament descristianitzades. Saludem amb afecte i encoratgem els qui encara sofreixen persecucions. Demanem també que allí on els cristians són minoria puguin celebrar el Dia del Senyor amb tota llibertat.
  Reptes per a una renovació eucarística
  12. La vida de les nostres esglésies està marcada també per ombres i problemes que no hem eludit. Pensem sobretot en la pèrdua del sentit del pecat i en la crisi persistent de la pràctica del sagrament de la penitència. És important que se'n redescobreixi el sentit profund: és una conversió i un remei preciós donat per Crist ressuscitat per a la remissió dels pecats (cf. Jn 20, 23) i el creixement en l'amor a Déu i als nostres germans.
  És interessant subratllar que un nombre creixent de joves, després d'haver rebut una catequesi adequada, practiquen la confessió personal dels pecats i mostren una sensibilitat a la reconciliació que és necessària per rebre dignament la Santa Comunió.
  13. D'altra banda, la falta de sacerdots per celebrar l'Eucaristia del diumenge ens preocupa enormement i ens convida a resar i a promoure més activament les vocacions sacerdotals. Alguns sacerdots es veuen obligats a multiplicar les celebracions i els desplaçaments d'un lloc a l'altre per respondre tan bé com sigui possible a les necessitats dels fidels, al preu de grans fatigues. Mereixen la nostra estima i solidaritat. El nostre agraïment s'adreça també als nombrosos missioners, que amb el seu entusiasme en l'anunci de l'Evangeli continuen essent fidels al mandat del Senyor d'anar per tot el món i batejar en el seu Nom (cf. Mt 28,19).
  14. D'altra banda, estem preocupats perquè la falta del sacerdot impedeix la celebració de la Missa el Dia del Senyor. En els diversos continents que pateixen aquesta falta de sacerdots hi ha diferents formes de celebracions dominicals. D'altra banda, la pràctica de la "comunió espiritual", molt estimada per la tradició catòlica, certament es podria i s'hauria de promoure i explicar millor, tant per ajudar els fidels a millorar la comunió sacramental, com per donar un veritable consol als qui, per diverses raons, no poden rebre la comunió del Cos i la Sang de Crist. Creiem que aquesta pràctica ajudaria les persones soles, en particular els discapacitats, els ancians, els presoners i els refugiats.
  15. Coneixem la tristesa dels qui no poden rebre la comunió sacramental per causa d'una situació familiar no conforme amb el manament del Senyor (cf. Mt 19,3-9). Algunes persones divorciades i tornades a casar accepten amb dolor no poder combregar sagramentalment i ho oferixen a Déu. D'altres no entenen aquesta restricció i viuen una gran frustració interior. Encara que no estiguem d'acord amb la seva elecció (cf. Catecisme de l'Església Catòlica, 2384), refermem que no són exclosos de la vida de l'Església. Els demanem que participin en la Missa dominical i escoltin sovint la Paraula de Déu perquè nodreixi la seva vida de fe, de caritat i de conversió. Volem dir-los que estem a prop d'ells amb l'oració i la sol·licitud pastoral. Junts demanem al Senyor obeir fidelment la seva voluntat.
  16. Hem constatat també en determinats ambients una disminució del sentit del que és sagrat, que afecta no tan sols la participació activa i profitosa dels fidels a la Missa, sinó també la manera de celebrar i la qualitat del testimoniatge de vida que els cristians estan cridats a donar. Tractem de reavivar, per mitjà de la Sagrada Eucaristia, el sentit i el goig de pertànyer a la comunitat catòlica, ja que en alguns països es multipliquen els abandons. La descristianització reclama una formació millor a la vida cristiana en les famílies, perquè la pràctica dels sagraments es renovi i manifesti realment el contingut de la fe. Convidem, doncs, els pares, els pastors i els catequistes a mobilitzar-se en un gran treball d'evangelització i d'educació a la fe a l'inici d'aquest nou mil·lenni.
  17. Davant del Senyor de la història i davant del futur del món, els pobres de sempre i els nous, les víctimes d'injustícies cada vegada més nombroses i tots els oblidats de la terra ens interpel·len, ens recorden Crist en agonia fins al final dels temps. Aquests sofriments no poden ser estranys a la celebració del misteri eucarístic, que ens compromet a tots a obrar per la justícia i per la transformació del món de manera activa i conscient, a partir de l'ensenyament social de l'Església, que promou la centralitat i la dignitat de la persona.
  "No ens podem enganyar: serem reconeguts com a veritables deixebles de Crist per l'amor mutu i, en particular, per la sol·licitud que manifestem envers els qui estan en necessitat (cf. Jn 13, 35; Mt 25, 31-46). Aquest és el criteri que provarà l'autenticitat de les nostres celebracions eucarístiques" (Mane Nobiscum Domine, 28).
  Sereu testimonis meus
  18. "Jesús, que havia estimat els seus que eren al món, els estimà fins a l'extrem" (Jn 13,1). Sant Joan revela el sentit de la Institució de la Santísima Eucaristia per mitjà de la narració del lavatori dels peus (cf. Jn 13,1-20). Jesús s'abaixa a rentar els peus dels deixebles com a signe del seu Amor suprem. Aquest gest profètic anticipa el seu abaixament de l'endemà en la mort a la creu, que redimeix el pecat del món i renta les nostres ànimes de tota màcula. La Sagrada Eucaristia és el do de l'Amor, una trobada amb Déu que ens estima i una font de la qual brolla la vida eterna. Els bisbes, els sacerdots i els diaques som els primers testimonis i servidors d'aquest Amor
  19. Estimats sacerdots, hem pensat molt en vosaltres aquests dies. Coneixem la vostra generositat i els vostres reptes. En comunió amb nosaltres, els vostres bisbes, porteu el pes del servei pastoral quotidià al costat del poble de Déu. Anuncieu la Paraula de Déu procurant introduir als fidels en el misteri eucarístic. Quina esplèndida gràcia la del vostre ministeri! Resem amb vosaltres i per vosaltres perquè junts siguem fidels a l'amor del Senyor; us demanem que sigueu, amb nosaltres i seguint l'exemple del Sant Pare Benet XVI, "humils obrers de la vinya del Senyor", amb una vida sacerdotal coherent. Que la pau de Crist que doneu als pecadors penedits i a les assemblees eucarístiques, resplandeixi sobre vostre i sobre les comunitats que viuen del vostre testimoniatge.
  Amb agraïment recordem l'obstinació dels diaques permanents, dels catequistes, dels agents de pastoral i de nombrosos laics que activament treballen en favor de la comunitat. Que el vostre servei pugui ser sempre fecund i generós, recolzats per una comunió plena d'intencions i d'acció amb els pastors de la comunitat!
  20. Estimats germans i germanes, sigui quin sigui l'estat de vida en el qual som cridats a viure la nostra vocació bautismal, revestim-nos dels sentiments de Crist Jesús (cf. Fl 2,2) i competim en humilitat els uns amb els altres, a exemple de Jesucrist. La nostra caritat mútua no és solament una imitació del Senyor; és una prova viva de la seva presència activa enmig nostre. Saludem i donem les gràcies a totes les persones consagrades, part escollida de la vinya del Senyor, que testimonien gratuïtament la Bona Nova de l'Espòs que ve (cf. Ap 22,17-20). El vostre testimoniatge eucarístic de seguiment de Crist és un crit d'amor en la nit del món, un ressò de l'Stabat Mater i del Magnificat. Que la Dona eucarística per excel·lència, coronada d'estrelles i immensament fecunda, la Mar de Déu de l'Assumpció i de la Immaculada Concepció, us mantingui en el servei de Déu i dels pobres, en l'alegria de la Pasqua, per a l'esperança del món.
  21. Estimats joves, el Sant Pare Benet XVI us ha dit i insistit que no hi perdeu gens donant-vos a Crist. Repetim les seves paraules fortes i serenes de la Missa de començament del seu ministeri, que us orienten cap a la felicitat veritable, respectant totalment la vostra llibertat: "No tingueu por de Crist! Ell no treu res i ho dóna tot. Qui es dóna a ell, rep el cent per un. Sí, obriu, obriu de bat a bat les portes a Crist, i hi trobareu la veritable vida." Confiem en les vostres capacitats i en el vostre desig de desenvolupar els valors positius del món i de canviar el que és injust i violent. Compteu amb el nostre suport i la nostra oració perquè junts ens enfrontem al repte de construir el futur amb Crist. Sou els "sentinelles del matí" i els "exploradors del futur". No deixeu de beure de la font de la força divina de la Sagrada Eucaristia per realitzar les transformacions necessàries.
  Als joves seminaristes que es preparen per al ministeri sacerdotal i que comparteixen amb la seva generació les mateixes esperances per al futur, els desitgem que la seva vida de formació estigui impregnada d'una autèntica espiritualitat eucarística.
  22. Benvolguts esposos cristians i famílies, la vostra vocació a la santedat, com a església domèstica, s'alimenta a la Taula de l'Eucaristia. En el sagrament del matrimoni, la vostra fe transforma la unió conjugal en un temple de l'Esperit Sant, en font fecunda de nova vida que engendra els fills, fruit del vostre amor. Hem parlat sovint de vosaltres en el Sínode, perquè som conscients de les fragilitats i de les incerteses del món present. No us desanimeu en l'esforç per educar els vostres fills en la fe. Sou la llavor de les vocacions al sacerdoci i a la vida consagrada. No oblideu que Crist habita en la vostra unió i la beneïx amb totes les gràcies que necessiteu per viure santament la vostra vocació. Us animem a conservar el costum de participar en família a l'Eucaristia dominical. Alegreu així el cor de Jesús, que va dir: "Deixeu que els infants vinguin a mi" (Mc 10,14).
  23. Volem adreçar una paraula especial a tots els qui sofreixen, especialment als malalts i discapacitats que estan units al sacrifici de Crist pel seu sofriment (cf. Rm 12,2). Pel dolor que sentiu en el vostre cos i en el vostre cor, participeu de manera singular en el sacrifici de l'Eucaristia, com a testimonis privilegiats de l'amor que se'n deriva. Estem segurs que en el moment en què experimentem la debilitat i els nostres propis límits, la força de l'Eucaristia pot ser una gran ajuda. Units al misteri pasqual de Crist, trobem la resposta a les qüestions candents del sofriment i de la mort, sobretot quan la malaltia toca nens innocents. Ens sentim propers a tots vosaltres i, especialment, als moribunds que reben el Cos de Crist com a viàtic per al seu últim pas al Regne.
  Que tots siguin u
  24. El Sant Pare Benet XVI ha reiterat el compromís solemne de l'Església amb la causa ecumènica. Tots som responsables d'aquesta unitat (cf. Jn 17,21), ja que som membres de la família de Déu pel nostre baptisme, hem rebut la mateixa gràcia i dignitat fonamental i compartim l'inestimable do sacramental de la vida divina. Tots sentim el dolor de la separació que impedeix la celebració comuna de la Santa Eucaristia. Volem intensificar en les comunitats l'oració per la unitat, l'intercanvi de dons entre les esglésies i les comunitats eclesials, com també els contactes respectuosos i fraterns entre tots, per tal de conèixer-nos millor i estimar-nos, respectant i apreciant les diferències i els valors comuns. Normes precises de l'Església determinen com cal conduir-se respecte a la comunió eucarística dels germans i les germanes que encara no estan en plena comunió amb nosaltres. Una sana disciplina impedeix la confusió i els gestos precipitats, que poden obstaculitzar encara més la veritable comunió.
  25. Com a cristians, ens reconeixem molt a prop de tots els altres descendents d'Abraham: els jueus, hereus de la primera Aliança, i els musulmans. En celebrar la Sagrada Eucaristia, ens considerem també, com diu sant Agustí, "sagrament de la humanitat" (De civitate Dei, 16), veu de totes les oracions i súpliques que pugen de la terra cap a Déu.
  Conclusió: una pau plena d'esperança
  26. Donem gràcies a Déu per aquesta XI Assemblea Sinodal, que ens ha fet tornar a la font del misteri de l'Església quaranta anys després del Concili Vaticà II. Acabem així feliçment l'Any de l'Eucaristia, confirmats en la unitat i renovats en l'entusiasme apostòlic i missioner.
  Al començament del segle quart, el culte cristià encara estava prohibit per les autoritats imperials. Els cristians del nord d'Àfrica, vinculats amb força a la celebració del Dia del Senyor, van desafiar la prohibició. Van morir màrtirs declarant que no podien viure sense la celebració dominical de l'Eucaristia. Que els 49 màrtirs d'Abitinia, units amb tots els sants i els beats que han fet de l'Eucaristia el centre de les seves vides, intercedeixin per nosaltres a l'inici del nou mil·lenni. Que ens ensenyin la fidelitat a l'encontre de la Nova Aliança amb Crist ressuscitat.
  Al final d'aquest Sínode, experimentem la pau plena d'esperança que els deixebles d'Emmaús, amb el cor encès, van rebre del Senyor ressuscitat. Es van aixecar i van tornar precipitadament a Jerusalem per compartir l'alegria amb els seus germans i germanes en la fe. Us desitgem que aneu alegrement a trobr-lo en la Santa Eucaristia i que experimenteu la veritat de la seva paraula: "Jo sóc amb vosaltres dia rere dia fins a la fi del món" (Mt 28,20).