text: L'ovellot de Canovelles: L'il·lustre veí de Viladrau: El castanyer de les Nou branques
  L'il·lustre veí de Viladrau: El castanyer de les Nou branques
  Encetem l'any senderista. Sempre fa especial il·lusió la primera passejada de l'any i més quan ho fas en companyia de la meva peque Nora. Avuí visitarem un il·lustre veí de Viladrau, potser el més famós, el Castanyer de les Nou Branques, i per fer-ho seguirem el sender local SL-C81.
  Distància: 5'70km Temps: 2h30' (aturades) Circular: SI
  Alç.màx: 1017m Alç.mín: 858m Dificultat: 1/5
  Panoràmica de Viladrau
  Som a Diumenge, el sol fa estona que s'ha aixecat. No tenim presa, Viladrau, el municipi d'on sortirem està a poc més de mitja hora de casa, per tant, xino-xano. El matí és fresc i la rossada encara està instal·lada als vidres dels cotxes. Això fa suposar que allà, a Viladrau, la temperatura encara serà més baixa. La sortida comença a la Plaça Major del poble i d'aquí anirem resseguint els panells informatius i les marques blanques i verdes. No té perdua. Aquí esperarem al meu cosí Juan Carlos, la seva dona Inés i també a la seva filla Carla de cinc anys. Serà una sortideta familiar.
  El primer tram de la sortida la fem creuant el carrer principal del poble i la plaça major, només sortint del pàrquin ja hi han indicadors de ruta. No fa gens de fred i aixó que només marca 2 graus el termómetre però el sol pica de valent. Passem per devant de la capella de la Pietati continuem carrer amunt per l'asfalt fins trobar un trencall que ens desvia per una pista forestal, per fi trepitjem terra. Abans però hem trobat les fonts d'en Miquel i la font del Sot de Can Rossell.
  Un cop entrats a la pista el camí comença a pujar suaument, A poc més de dos-cents metres veiem cotxes aparcats i un anar i tornar de gent amb bidons que van a cercar aigua de les fonts properes, de fet anaven a la font de les Paitides, però com que no ens va de camí, fem un recte i seguim fent vía. De seguida arribem a la font del Noi Gran i la font del Ferro. Ara el camí està vorejat per grans avets i castanyers de troncs i formes espectaculars. El terra es troba esquerdat pel seguit de rierols que baixan per la llera de la muntanya i també de l'aigua de les fonts que s'aboca per sobre dels safareigs de contenció.
  De camí cap a la font del Ferro
  Paisatges de follia
  Ara el camí que pujava suaument d'ença que vam trobar la font de les Paitides i la font del Ferro ja s'hi torna corriol encabronat que puja pel dret uns cinc-cents metres fins arribar al Mas Martí, el punt més alt de la nostra sortida d'avuí, a 1017 metres. Ara el camí tomba a la dreta i tornem a caminar per una pista un xic més ample. El día és tan clar que els pics del Montseny es veuen amb tota netedat.
  Avets i Montseny
  Es pot apreciar la Creu del Matagalls
  El camí baixa poc a poc. El terra es groguenc i es trenca com la sorra de la platja i en canvi els marges del camí és negre i molt humit. Es un contrast curiós. Per engrescar els petits hem anat ficant-nos en cabanes de fusta que hi havien pels vorals fent-nos passar per fades i pirates. Hem entrat a l'interior dels enormes castanyers que ens hem anat trobant. Jo pensava que si aquests ja eran espectaculars cóm havía de ser el famós castanyer de les nou branques...
  Un castell de les fades del bosc
  La cabana dels pirates ohhh¡
  De seguida arribem al Mas de la Vila. És un mas impresionant, amb camps de conrreu enormes i un parell de sefareigs a l'exterior dels murs. L'aigua estava gelada, però feia goig tocar-la, tan neta i tan pura. Ara la pista és un pel més ample i la succesió de castanyers de tamany descomunal fa preveure que en un tres i no res arribarem a la fita més esperada, el Castanyer de les Nou Branques.
  Les peques es van quedar impresionades del tamany d'aquest colós i, realment, és descomunal. Però així, de cop i volta i sense ser gaire intel.ligent jo només he comptat set branques. Ja sabía que a l'any 1987 una ventada va trencar la branca més gran, però, que s'ha fet de la branca desapareguda. Val a dir en defensa d'aquest tità que cinc de les seves branques encara són vives i donan castanyes cada any.
  Nora i Carla fent un mós
  El Castanyer de les 9 branques i els seus veïns
  Després d'esmorçar sota aquest gegant de gairabé 25 metres d'alçada i 8 metres de contorn enfilem cap a Viladrau. El camí planeja ara pel Prat de Solà. Pastures baixes i roures ens donan la benvnguda. Sempla mentida que en només 5 km hem passat per tres hàbitats tan diferents i diferenciats. Fem una petita pujadeta i ja tornem a trepitjar l'asfalt. De tornada cap a Viladrau.
  Enfilem cap a Viladrau
  Pla del Solà
  Farem una petita parada abans d'arribar al parquin, la primera a la Capella de la Pietat que, de pujada, estaba tancada. La segona parada la fem al parc del costat de la capella perque Nora i Carla puguin jugar una mica i nosaltres farem la parada a la plaça Major per fer una cervesseta a la Belle Suisse.