text: Itàlia i la literatura espiritual en català al segle XVI | Melancholia
  ← La universitat, a la fira
  Literatura catalana de viatges a l'època moderna (I) →
  Fa just un mes es va celebrar a l'Alguer i a Sàsser el Col·loqui Internacional Les relacions entre Catalunya i Itàlia en les èpoques medieval i renaixentista. Després d'alguna baixa accidental de darrera hora, hi vam intervenir Lola Badia (Universitat de Barcelona), que va fer una anàlisi del Sermó que va incloure Ramon Muntaner a la seva crònica, Luca d'Ascia (Scuola Normale Superiore di Pisa), que va dissertar sobre l'escriptor polític valencià Frederic Furió i Ceriol, i jo mateix.
  Em vaig centrar en sis casos de característiques molt diverses que evidencien la connexió italo-catalana cinccentista. Però aquí vull esmentar només tres d'aquests textos, tres obres espirituals de la primera meitat del Cinccents, algunes quasi desconegudes, i totes tradicionalment prou mal considerades. La primera té una importància indiscutible per tal com va constituir un colossal èxit editorial en terres italianes: setze edicions impreses en llengua toscana en menys d'un segle, a Nàpols i Venècia, a banda d'una traducció manuscrita –independent de les edicions– feta a Nàpols al 1527. Em refereixo, esclar, al Desitjós, també conegut com a Espill de la vida religiosa, una novel·la catalana impresa a Barcelona per primera vegada al 1515. Va comptar amb més d'un centenar d'edicions impreses a onze llengües europees diferents al llarg de l'edat moderna.
  Si aquesta novel·la al·legòrica catalana va tenir una gran difusió a Itàlia, les altres dues obres són de procedència italiana però que van tenir traducció catalana. En primer lloc, els Diàlogos entre l'amor divinal i l'esposa ànima i la humana raó, títol d'una obra que va ser impresa a Barcelona al 1546. Tradueix –avui no coneixem el nom del traductor– un original italià d'un tal Bartolomeo da Castello, el De unione anima cum supereminenti lumine, un text místic publicat a Perugia al 1538, és a dir, tot just vuit anys abans. Aquest individu havia estudiat a Florència amb el conegut humanista Poliziano tot i que va optar finalment per vestir l'hàbit franciscà observant. L'obra, que conté influències de Llull entre altres, va gaudir de diverses edicions a Itàlia, mostra de l'interès que va hi suscitar, mentre que en terres hispanes va ser considerada suspecta per la Inquisició i inclosa a l'índex de llibres prohibits ja al 1559, i hi va romandre fins al segle XIX. No en conec cap traducció al castellà.
  Finalment, el tercer cas és la traducció que es va fer a Xàtiva (avui en un manuscrit conservat a El Escorial), també al 1546, d'un llibre cabdal de l'espiritualitat europea de l'època: el Diàleg de Caterina da Siena. La traducció està dedicada per un religiós anònim a sor Jerònima d'Aragó, filla natural de Ferran d'Aragó, duc de Calàbria i virrei de València, monja del convent de les dominiques de Xàtiva. El Tractat dels diàlogos de la seràfica Caterina de Sena és la primera traducció hispànica de l'obra de la santa sienesa, anterior en més d'un segle a la primera en castellà (1668), una obra, en canvi, que va tenir un llarg recorregut imprès des de finals del XV fins al XVII a Itàlia, la qual cosa dóna fe de la seva permanent actualitat. La traducció del Diàleg de Caterina de Siena és, a més, una empresa clarament renaixentista, la lectura de la qual, per exemple, era encoratjada pel cardenal Cisneros i per Lluís Vives. El desconeixement de les dues darreres obres per la tradició historiogràfica catalana és lamentablement quasi total. I, en canvi, mereixen tota la nostra atenció ja que van ser obres d'una modernitat incontestable amb gran ressonància a la Itàlia del Cinquecento i pioneres en el panorama hispànic. Una vegada més, el núvol de la decadència no ens havia permès sospesar la vàlua d'aquestes obres en el context europeu.
  Aquesta entrada s'ha publicat en Català, Comentaris sobre literatura, literatura catalana moderna i etiquetada amb Caterina da Siena, Decadència: el tòpic, Desitjós, història de la literatura catalana, Itàlia, lite, Literatura catalana moderna, manual de literatura catalana, tradició literària catalana, traduccions. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.