text: M'enduc de Palma | UCRONIES
  ← Lluny del brogit del món, de Thomas Hardy
  Sobreviure a primer d'ESO →
  La hiperconnexió i la rapidesa amb què les notícies s'empaiten, la voràgine de l'actualitat, fa que sigui difícil fer-nos una idea cabal de les coses. Quan no hi ha temps de processar l'excés d'informació, costa molt fer-ne un resum aclaridor. Per això m'ha agradat tant la manera com l'Àngels (en l'esmorzar de forquilla que fem un o dos cops al mes) ha sintetitzat la cosa de l'Urdangarín. La meva companya de cuites ho ha fet anar més o menys així:
  "Ara imagineu-vos un home que té la sort de casar-se amb una elefanta [vol dir infanta, esclar] i penseu en la vida que té per davant: no ha de fer cap feina, només posar-se guapo i lluir de tant en tant davant les càmeres, sense haver de dir res de res. Amb els calés que li vénen perfumats, amb la vida solucionada. Amb ingressos extra per cada reportatge que li fan les revistes del cor. Amb un tren de vida principesc, amb moltes despeses que s'estalvia perquè ho té tot pagat. Amb tots els plaers del món al seu abast sense doblegar l'esquena i sense mirar prim amb els diners. Amb l'única obligació de justificar les despeses de tard en tard. Fent vida de marquès, baldament sigui un duc.
  ¿Us en feu la idea, no? Doncs resulta que aquest senyor no en té prou. Que veu que el sogre es fa d'or amb negocis indecents i que no passa res. I decideix que no s'estarà amb els braços plegats, com un banastre a la cort del rei Mides. S'inventa Nóos i comença a buscar llepacrestes que li regalin diners per omplir la bossa, i en troba de seguida a Palma, a València i a Madrid (l'eix de la prosperitat, que en deien). I constata que el paraigua del sogre és màgic, perquè tot és obrir-lo i cau una cascada d'euros, i l'elefanta contenta, tu diràs."
  Ja ho veieu. L'Àngels ho ha dit tan bé que he volgut retenir les seves paraules. I és que el diner és insaciable i els pocavergonyes van, a la pell de brau, inflats com paons. Ja ho deia el bo d'Anselm Turmeda: "diners de tort fan veritat e de jutge fan advocat, diners fan tornar l'hom orat; diners fan bé, diners fan mal, diners fan l'hom infernal".
  Aquesta entrada s'ha publicat en Lladres i etiquetada amb Anselm Turmeda, Corruptes, Miserables, Saquejadors. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.