text: Acció a Silvie Rothkovic
  « Diré que normal
  Plutonium »
  30 / octubre / 2008
  Avui he sortit de casa vestida de gris rosa verd lila i blau, una setmana després d'haver confessat al meu pare en plan trascendent que últimament em sento realment inclinada vers la sobrietat. Vers la solidesa minimal. He pensat en la contradicció d'estimar Sol Lewitt i Rachmaninov a la vegada i he fet feliç exultant el camí del tren a casa saltant Soy un disfraz de tigre. Bé, no, no he saltat, el fred no m'ho permetia, però volia. Mentre creuava la Gran Via em sentia una total fan de l'absurditat més absoluta i he recordat que això és l'únic que em fa comprendre. En aquell moment m'he sentit fluxus i quan he arribat a casa he apuntat a l'agenda a llapis: comprar una camisa de flors, si pot ser blaves.
  Aquest post és collonut, abismal, i el teu "però volia" és el seu "Porque ella no lo pidió".
  2 / novembre / 2008
  Doncs a mi m'agrada C.Rosaverge, qui diu que les seves influències han estat Kurt Weill i la seva cabaretera brechtiana esposa Lotte Lenya: "I tell you we must die"
  3 askatasuna
  jo em vaig sentir fluxus un dia que volia volar.
  4 Albert Lloreta
  9 / novembre / 2008
  La solidesa minimal… és el que fa que descobrint aquest blog pensi que sembles una espécie de Josep Pla post-moderna. Felicitats, acaba de guanyar un pobre i humil lector més.
  5 sílvie
  Josepa Pla? Home, no ens passem.
  Benvingut dins el quadre.
  11 / novembre / 2008
  he anat a petar akí…a mi tb em fa saltar el disfraz d tigre i el nuevo cocoder :)
  13 / novembre / 2008
  Però encara existeix la post-modernitat?
  8 procsilas
  14 / novembre / 2008
  crec que la combinació Lewitt / Rachmaninov és exquisita, per coincident, la creació és un moment únic reinterpretat molts cops…