text: Una amanida d'hivern senzilleta però ben bona… – Olleta de verdures
  Una amanida d'hivern senzilleta però ben bona…
  Publicat el gener 19, 2011 by massitet
  Encara que no ho sembli pels posts que hem publicat darrerament, fa un parell de setmanes que a cals Olletos estem mirant de controlar una mica què mengem per tal de començar els excessos de cada Nadal. Com al 75% de les cases del món occidental consumista i decadent de què formem part, vaja…
  Per ser fruit d'un error de percepció no està malament, no? | Olletadeverdures.cat
  Total, que encara que les amanides són una cosa que a l'hivern no ens venen massa de gust, la setmana passada ens en vam empescar una que era original (si més no a casa nostra) i força mengívola tot i la fresca d'aquest gener. Aquí van els ingredients per a dues persones pensant que l'amanida és un dels forts de l'àpat.
  Enciam full de roure
  Una bleda-rave (remolatxa) grosseta (de les que venen bollides, si voleu)
  150 grams de formatge de Maó tendre (no el coneixeu? Proveu-lo!!!!)
  50 grams d'anous esmicolats
  una cullerada de postres de codonyat
  Oli d'oliva verge extra, vinagre no massa àcid i sal
  L'únic que té aquesta recepta que sigui una mica misteriós és la vinagreta, que farem amb codonyat. Fer-la no té res més que posar el codonyat amb la sal i dues cullerades soperes de vinagre i remenar-ho amb energia. Llavors, afegim sis cullerades l'oli i ho removem una mica més abans d'abocar-ho sobre l'amanida ja emplatada.
  Per ser-vos sincers, aquesta recepta és el resultat d'una planxa d'un servidor. Convençut que estava fent l'amanidaVioleta, un dels plats que solem menjar quan anem al restaurant Cop de Mar a Vinaròs, vaig sortir de la cuina amb aquesta altra amanida a les mans. Quan la vaig posar a taula, el silenci de Kissumenja al respecte em va fer notar que la cosa no anava massa bé. De fet, no té gaire a veure, tret del color de la bleda-rave :-(. En tot cas, ara ja li diem la nostra amanida Violeta… No hi ha cap mal que en bé no esdevingui, no?
  Entrada prèvia La curiosa història del plumcake de dàtils
  Entrada següent "El bikini, com més guarro millor!!"
  38 pensaments sobre "Una amanida d'hivern senzilleta però ben bona…"
  gener 19, 2011 a les 7:09 pm
  Si bé al gener no abelleix massa, una bona amanida sempre l'agraeix el cos (i la bàscula, que de tant de dolç ja pateix). Jo en faig una de molt semblant, tot i que el codonyat (casolà, fet per nosaltres) el pose a daus. Ho tindré en compte. Ah! Recordem que algunes troballes culinàries han arribat de manera fortuïta. Què seria de nosaltres sense la creativitat i/o la desviació de la norma?
  gener 19, 2011 a les 7:23 pm
  Nosaltres fem una amanida lleugera amb codonyat; mel i formatge fresc i la veritat és que està molt bo!
  gener 19, 2011 a les 7:26 pm
  Jo també he començat una etapa d'aminorament de la marxa. Més amanides, més sopes i menys tall.
  Aquesta amanida m'agrada, i la penso fer. Però m'he quedat amb les ganes de saber com és la amanida violeta que volieu reproduir…. que ens il.luminareu algun dia? 🙂
  gener 19, 2011 a les 8:12 pm
  que bones son es amanides, i aquesta amb vinagreta de codonyat ha d'estar impressionant! m'encanta el codony, la meva sogre és una artista i sempre ens en fa un munt! així que com encara en tinc una mica la intentaré fer! petonets
  gener 19, 2011 a les 8:18 pm
  De vegades el secret de les ensalades està en un ingredient estrella o en la vinagreta. Aquesta de codonyat li ha de donar un toc molt bo.
  gener 19, 2011 a les 9:00 pm
  Quna he llegit , formatge maó tendre ha estat un impacte en el cervell , el meu cap totduna ha dit , s'ha equivocat … sembla una contradicció ..maó i tendre!!!! Noltros tenim el costum que quan és tendre és mallorquí i quan és fort és de maó , he,he… l'heurem de provar.
  Ahhhh!!! per decidir no esborrar el meu bloc de la Gastrosfera.cat.
  gener 19, 2011 a les 9:13 pm
  Endavant les atxes, que ja sabeu que això de fer bondat dóna bon resultat i amb aquesta amanida, no es fa gens difícil. Ara ja ens has posat la mel a la boca amb l'amanida violeta, per tant, ja saps, un altre dia la prepares i ens ho expliques!.
  gener 19, 2011 a les 10:43 pm
  Doncs jo no sé com serà l'altre però la vostra violeta us ha quedat ben bona.
  gener 19, 2011 a les 10:58 pm
  I com és la "autèntica"?… Perquè jo em quedo amb la vostra planxa…vull dir la "vostra amanida violeta"!, em sembla fresca, vistosa, ben combinada… A reveure!!!
  gener 19, 2011 a les 11:00 pm
  Quina alegria veure-vos a tots junts a casa nostra! 🙂
  Queti, al principi tenia la intenció d'afegir el codonyat a daus, però a darrera hora no em vennia d'agust tant de dolç. Per això vaigo corregir el tir i vaig acabar fent-ne una vinagreta. M'alegra que t'agrade!
  Xavier, prenc nota de la vostra amanida. La mel dóna molt de joc! Hi afegiu més coses? La teniu al bloc? Hi hauré d'anar a donar un cop d'ull… 😉
  Starbase, gràcies per la confiança! Si la proves, ja em diràs el què! I l'amanida Violeta la portarem al bloc, segur! Però ara mateix… som incapaços de recordar-la sancera!!!!! Mira que es pot arribar a ser cutre, eh? 😉
  Judith, doncs amb codonyat casolà té un plus! Nosaltres vam fer la vinagreta amb el codonyat que ens havia regalat la Mar Calpena, de Baixa Gastronomia, i la cosa és nota. Així que ja tens una altra manera d'aprofitar el codonyat de la mare, que Dëu ser genial!
  Asela, tens tota la raó del món. Això de les amanides és un art. I com a tots, el secret està en el detall!
  Hola Xisca! No tenia ni idea d'aquesta diferència de noms en els formatges. He de dir que m'he limitat a reproduir el nom que hi havia al mercat… Vaig a fer una miradeta a veure què trobo. Moltes gràcies per posar-nos sobre la pista! I de res! 😉
  Tens raó, Glòria! fer bondat no costa gens si busques l'ajuda adequiada! I no patiu, tan aviat com la recuperem la posarem al bloc. Però ja has vist el que li he dit a Starbase, oi? 😦
  Gemma, moltes gràcies! Quan pengem l'altra la podreu comparar… A veure què us sembla!
  Salut, estimats!!!
  gener 19, 2011 a les 11:05 pm
  Moltes gràcies per la confiança!! Tractarem de recuperar la Violeta original i així podreu comparar i decidir quina trobeu que és més interessant… Però moltes gràcies per apostar per la nostra! A reveure!!
  gener 19, 2011 a les 11:46 pm
  Hola Massitet, ara veig que he escrit tant aviat el comentari m'he deixat part del que volia dir , et puc dir que no t'has equivocat i el que m'ha despert la curiositat has estat tu , et volia fer broma … la ignorant era jo que desconeixia que existia una varietat de formatge de maó que és tendre, lja que a Mallorca a diferència de Menorca la majoria dels nostres formatges són de llet d'ovella i ens agrada molt el tendre que és com el formatge fresc , aquest formatge tant blanc i en tant de gust de llet , i el formatge de maó és més fort de gust ja que és de llet de vaca i el formatge més tendre de maó té un gust molt més salat que el nostre tendre mallorquí . És a tu que t'he de donar les gràcies , per haver-me despertat la curiositat i totduna m'he posat a cercar aquesta varietat que desconeixia. I aqui vé la part del text que mancava a l'anterior comentari.
  Gràcies Massitet per haver-me descobert un producte de les nostres illes que desconeixia i AHHHHHHH!!! gràcies també per no esborrar el meu bloc de la Gastrosfera.cat.
  gener 20, 2011 a les 12:06 am
  Perdona però és que no t'havia entès! De res, doncs! Ja veus tu quines coses s'aprenen amb el sentit de l'humor, veritat?? jajajja
  I com t'havia de borrar? Aixó dels blocs ja ho té, que la gent anem i tornem i tornem a marxar…
  gener 20, 2011 a les 9:04 am
  Qui diu que les amanides són plats tristos de dieta? I ara! A casa ens encanten, amb una mica d'imaginació i de bon gust poden sortir plats tan suculents com aquest. Sigui o no l'amanida violeta original, segur que és una autèntica delícia! 😉
  I si a sobre fem bondat després dels excessos nadalencs, ja no podem demanar res més, no us sembla? 🙂
  gener 20, 2011 a les 9:29 am
  Me la quedo! Abans en fèiem una de semblant però canviant la remolatxa (que no m'ha entusiasmat mai, massa dolça) per magrana esmicolada. I crec que la vinagreta que hi feia era d'avellanes (no gaires). Salut!
  gener 20, 2011 a les 11:11 am
  Aneu donant idees que ara m'ha donat per l'amanida cada dia!
  Això de la vinagreta de codony sona molt bé.
  gener 20, 2011 a les 12:12 pm
  Vaja ja veig que no som els únics que comencen a preparar una amanideta light i l'acaben guarnint amb fruits secs, fomatges, fruita dolça, mel, encenalls de pernil, etc, etc….. aixó sí, quan te la menges tens menys remordiments :·P
  Gràcies per visitar-nos i per afegir-nos al vostre llistat de blogs en català.
  gener 20, 2011 a les 1:54 pm
  Jo també he començat amb els àpats mes lleugers, tal com dius després de tants dinars fantastics ja combé començar a fer bondat, jo en menjo força d'amanides durant l'any, i ara que els kilos m'han guanyat la batalla encara més.
  Quasi tots els ingredients m'agraden força, i l'amanida fa molt bona fila.
  Per cert, el teu recull de blocs és molt útil, li estic fent un cop d'ull per acabar el llistat del nou projecte en el que tots vosaltres (cuina i els vostres blocs) ja esteu inclossos.
  La veritat es que es una bona feinada, moltes felicitats.
  gener 20, 2011 a les 2:32 pm
  M'he quedat flipadíssim amb el tema de la Vanity Fair i la coca celestial (que ja coneixia!)…
  Les coses que passen en aquest món, no, xicons?
  gener 20, 2011 a les 5:04 pm
  Qúe són anous? ho he buscat a http://www.enciclopedia.cat i no surt…
  Ui aquesta amanida massa de règim no ho és, no??? m'ha encantat la vinagreta de codonyat ( i això que no m'agrada)…però la meva àvia diuen que fa un codonyat molt bo!!! Ho probaré ben aviat!
  gener 20, 2011 a les 11:36 pm
  Aquesta vinagreta de codonyat me l'apunto doncs ttobo que ha de estar molt i molt bona!!!! Jo també tinc moltes ganes de veure-us, si organitzeu dinar avise'm que vinc segur!
  gener 21, 2011 a les 2:10 am
  Esperarem l'autèntica amanida violeta, que ens ha encuriosit a tots!! Mentrestant no serà cap sacrifici anar fent boca amb aquesta, sembla ben bona!!
  gener 21, 2011 a les 9:25 am
  Les amanides segur que amb el rànquing de la menja diària estan al nº 1, tenen la gran virtut de que se li pot afegir de tot i ser un plat molt variat, segur que a cada casa hi a la seva amanida, aquesta te de estar ben bona.
  gener 21, 2011 a les 10:55 am
  Gemma, téns tota la raó del món! Avorrides, si li poses una mica d'imaginació, no ho són gens! El que passa és qeu a mi a l'hivern sempre m'han costat una mica, per allò de prefereir una cosa més calenta. Clar, que sempre es pot posar un ingredient tebi, que tant de joc donen, oi? I si, noia, si: compensar també pot ser un plaer! 😉
  Miquel, la magrana també ha de donar molt de joc… I si tu et quedes l'amanida, jo em quedo la vinagreta d'avellanes. Quid pro quo! jajajaaj
  Doncs som-hi, Mònica, que ja en som tres! Vaig a fer una passada a fons per Llàbiro, a veure que us puc copiar… jejejeje I la vinagreta dóna joc, certament!
  Gat i gos, ens heu "pillat"!! jajajajaja I gràcies a vosaltres: sempre és un plaer trobar nous blocs en català, noves cuines familiars… Salut i bon camí!
  Petitacuina, gràcies pels elogis. La veritat és que ho fem amb molt de gust i és més lleuger perquè ho hem anat fent al llarg dels darrers quatre anys. Ara, si ho hagúessim de fer de zero, em temo que no ens hi posaríem! I sobre l'amanida, intentem alleugerir una mica però sense avorrir-nos gaire… jejejejej
  Xavier, és que jo també trobo que és molt fort! El món està canviant i coses com aquestes, a mi, em fan prendre consciència que tot plegat és cada cop més complex i sorprenent! I la coca, què? Lleugereta, no? 😉
  Carlos, és que no has buscat bé. Aquests centralistes avorrits i de mirada curta són incapaços d'incloure cap accepció que es digui més enllà del Llobregat, el Besós i Collserola. Si vas al Diccionaria Català – Valencià – Balear trobaràs força llum. O una mirada una mica més acurada a la foto et pot donar una mica de pistes. Ja em diràs si t'hem servit d'ajuda…
  Hola Marta! Aquí et vaig a fer una defensa: si saps fer dieta bé, com a nosaltes ens va ensenyar la Rosa Maria de Menja Sa, veuries que sí que ho és! Quina alegria de tornar-te a llegir a casa nostra. Guapa!
  Xaro, segur que montem un fregao el diumenge, no??? Va, que riurem una estona!! jajajaj I ja em diràs el què, de la vinagreta!
  Taller, ja estic pensant en trucar a Ximo, del Cop de Mar, i demanar-li per fer-la bé! Veig que us ha interessat i no pot ser que no us la doni! Gràcies per l'interès!
  Sión, la meva familia no sap dinar si no hi ha una amanida a la taula. Ni que fos de tomàquet i enciam, sobretot a l'estiu quan estan en temporada… A nosaltres ja ens costa una mica més, però de tant en tant en surt alguna a taula i ens fa gaudir com el plet més elaborat… Una abraçada, maca!
  Colla, salut i força!
  gener 21, 2011 a les 2:10 pm
  quina amanida mès bona! m encanta el formatge de mao, i m encanta la amanida que presenteu, gracies pel comentari que vareu deixar al meu blog, ara estic una mica mandrosa, ja se sap , despres de festes necesito desintoxicar-me de cuinar, pero prest i tornaré, mentres anire xafardejant pels blogs amics, ah! responent a la vostra pregunta, i tant que hi vull ser!!! petonets
  gener 21, 2011 a les 2:11 pm
  Estic d´acord amb el que diu la Gemma…Les amanides són un plat que pel seu color vistós ja et donen ganes de menjar-ne cosa que no passa amb la resta de verdures bullides…
  gener 21, 2011 a les 9:06 pm
  Redona, xicots, l'amanida entrada a la violeta i eixida a l'olleta. Cop de mà mestre dels Olleta. M'ha agradat força. Tanmateix, això de la dieta… amb nous, formatge, codonyat. Ja em contareu el recompte de calories. Hem canviat a casa el formatge de Maó fresc, molt bo si realment és frecs, per un altre també fresc però de més a prop, d'Albal, és comercial, però paga la pena, és com aquells formatges de cassoleta de tota la vida, Rinya, se'n diu la granja que el comercialitza. Per al cas és suficient, fugiu com esperitats, però, dels comercials comercials, tipus Burgos i companyia. Al domini lingüístic, ara se'n diu així, dels Països Catalans, hi ha molt bons formatges frescs, fins i tot a Sardenya on seguns uns estudiosos, els sards aprenien català perquè resultava fi i culte, durant el segle XVIII (?) Quines coses.
  Apa, a gaudir de les amanides.
  gener 22, 2011 a les 12:44 am
  Nois, que bona!! A casa en fem una de molt semblant, però afegint-hi uns pinyonets i panses (a més de les nous) saltejats un xic a la paella. Deliciosa!
  Hauré de buscar aquest formatge de Maó…
  gener 22, 2011 a les 1:21 pm
  A casa les amanides van que volen!!!posem de tot i fem moltes varietats de vinagretes. Aquesta que presentes te una pinta estupenda, prenc nota!!!
  gener 22, 2011 a les 6:14 pm
  Molt bona, no havia posat mai codonya a l'amanida, ara ja ho faré.
  gener 23, 2011 a les 12:38 am
  Hola macos, només us volia dir que m'ha fet molta il.lusió coneixer-vos als dos i que m'he quedat amb ganes de parlar una mica més amb vosaltres. Està clar que ho hem de repetir ben aviat, probablement en un lloc ben adeqüat per a blocaires…oi?. Val la pena coneixer persones com vosaltres!. Una abraçada sincera!
  gener 23, 2011 a les 2:43 pm
  Dios, és que fins i tot em feu salivar amb una amanida.
  Amb el plumcake de dàtils, s'entén, però amb una amanida….
  Gràcies xiquets!
  gener 23, 2011 a les 9:28 pm
  Hola de nou, colla!
  Pelldellimona, moltes gràcies per la visita i pel comentari! I de res. En tot cas, al contrari: gràcies per posar en marxa un bloc en català i aportar cosetes a la gastrosfera catalana! Com més serem, més riurem i més aprendrem!! Aixi que no triguis a tornar… 😉
  Cristinat, no hi havia caigut; comparades amb un plat de mongeta i patata bollides no tenen comparació! jajajaja `
  Perla, preciós! Com estpas? Gràcies per tornar a comentar i tornar a ensenyar-nos cosetes. De formatge fresc, jo tiro cap a casa: com el de Catí o el de Sant Mateu no n'hi ha cap! jeejeej I la dieta, la veritat és que vam aprendre de la Rosa Maria -amiga i dietista- que fer dieta no ha de ser avorrit! Així que amanides ben vistos i a gaudir perdent pes! 😉
  Mercè, prenc nota de les panses i els pinyons! I el formatge fresc de Maó és molt millor que els Burgos avorrits que ronden per aquests mons de Déu!
  Anaori, és que és ben cert que donen molt de color… I segurment, és una de les presentacions que permet més variacions, oi? A guadir-ne, doncs!!
  Carme, nosaltres havíem posat codonyat a daus de tant en tant. Acompanyant un formatge una mica àcid (de cabra, per exemple) és excel·lent. Ara, en vinagreta jo tampoc n'havia posat mai! Mira, em va donar per aquí…
  Mercè, el plaer va ser compartit! La veritat és que em va fer molt de goig conèixer tots aquests blocaires de Sants! I estic amb tu que ens hem de veure més sovint (periòdicament?) i potser, no sé, per dir alguna cosa…. on poguem cuinar nosaltres mateixos???
  Ximo!!! Bonic! Aix, com m'agrada vore't per aquí! Saps que això de posar l'amanida i el plumcake ho hem fet apsota, per això de compensar??? jajajajajaj És mentira!!! Ara, em sorpren una mica que tries l'amanida… jajajja
  Benvolgts, gràcies per visitar-nos i explicar-nos cosetes. És del millret de tenir bloc… 😉
  gener 23, 2011 a les 10:09 pm
  M'encanta el títol de la recepta! m'heu recordat aquell senyor cuiner que sortia a TV3 ara ja fa bastants anys.. ho sento no recordo el nom, sé que ja no és viu i que acabava les receptes amb un refrany. ¿Ja sabeu qui vull dir, oi?
  gener 24, 2011 a les 11:58 pm
  Hola Mgloria!!
  Quin honor que un post nostre t'hagi recordat al grandíssim Jaume Pastellé! Ës un dels records gastrotelevisius més entranyable que tinc…
  Desembre 12, 2014 a les 12:05 pm
  Hola Massitet!!
  heu provat de posar-hi pistatxos trinxats?
  Desembre 14, 2014 a les 7:15 pm
  Doncs la veritat és que no, però ho provarem. Ens encanten els pistatxos!!! Gràcies per la recomanació! 🙂