text: Publicat per Roger a 13:36 Cap comentari:
  Ja han passat uns quants dies de la desfeta de Roma i encara m'ho crec. I més avui, que hi havia el sorteig de les semis. La derrota, quan dones per descomptada la victòria, fa el doble de mal.
  I ara què? Moltes preguntes sense tenir clara una resposta. Caure eliminat de la Champions amb un 4-1 a l'anada amb un equip que és notablement inferior a tu és un fracàs sense cap mena de dubte. Si aixeques la vista i veus la Champions que ha jugat el Barça, amb dos gols de fora de casa (un en pròpia porta) en cinc partits i només una victòria, queda justificadíssim l'adjectiu. Quan veus que en tres anys no has passat els quarts de final i que has perdut en tots els camps que t'exigien una mica (City, PSG i Juve temporada passada, Chelsea i Roma en l'actual) és que tens un problema.
  Detecto en el meu entorn un cert conformisme. I em preocupa. Ho podem mirar de dues maneres: quan ja tens 5 Champions no hi ha urgències, quan tens el millor jugador de la història i en guanyes una de les últimes set estàs perdent oportunitats. Messi es fa gran i el club no està a l'alçada proporcionant un entorn competitiu, jugadors, entrenadors i staff tècnic.
  Aquesta temporada ens hem auto-enganyat. Les certeses de l'agost, amb fitxatges impropis per un club com el Barça (Paulinho) i amb jugadors que ja han demostrat sobradament que no tenen nivell per jugar al primer equip (Alcácer, A. Gomes ...), van quedar molt ben dissimulades amb una regularitat a la Lliga, sustentada més des del marcador que des del terreny de joc, amb un Messi i Ter Stegen imperials.
  Queden un parell de títols per tancar una molt bona temporada (l'excel·lència és el triplet), guanyant la Lliga mai es podrà parlar de fracàs de temporada. La qüestió és si aquesta derrota a la màxima competició servirà d'alguna cosa.