text: ...tot llegint filosofia | Altolaguirre
  Manuel ALTOLAGUIRRE: Elegía a Federico García Lorca
  Dolor i mort són temes fronteners, entre ells i en relació a l'ésser humà. El poemes, millor llegir-los, pausadament, a casa, intentant empatitzar amb l'experiència expressada. Després els comentarem. Us interessarà més o menys, ho fareu per aprovar o per aprendre, però som mortals, i això determina el nostre viure.
  Sergi Atienza | 28/01/2008, 21:39
  Xavi, sóc en Sergi i he llegit el poema d'Altolaguirre a la mort de Lorca i m'ha fet pensar en d'altres poemes que tracten temes semblants, però m'he quedat amb un en particular que a vegades m'obsessiona com és la por a perdre el records de la persona que t'estimes quan aquesta està propera a la mort. Crec que un dels llibres que reflecteix millor aquest sentiment és "Joana" del meu paisà Joan Margarit. En concret he tornat a rellegir un poema anomenat "Pare i filla" que et recomano com la resta del llibre. Diu així: "Davant desl finestrals oberts al pati / ella s'adormia a la butaca, /vora el sofà on ella reposava./ El rostre de la noia, endurit per la morfina, / s'havia anat deixant el seu somriure / en les fotografies. / En fer-se fosc, la duia al pis de dalt, / tancava els porticons i la posava al llit. / Davant del sofà buit ell s'adonava / que no li quedarien prou records. / Que mai no quedarien prou records / per simular la vida."