text: Charamsa: «L'església és un armari perfecte on refugiar-te quan no et sents acceptat socialment» | NacióManresa
  Charamsa: «L'església és un armari perfecte on refugiar-te quan no et sents acceptat socialment»
  El sacerdot expulsat de l'església per ser homosexual va parlar dimecres a Manresa en el marc del cicle Pessics de Vida
  per Redacció, Manresa, 15 de juny de 2017 a les 12:52 |
  Krzysztof Charamsa durant el Pessics de Vida de dimecres | CPCC
  Aquest dimecres la sala d'actes del Casino va acollir la darrera conversa del curs del cicle Pessics de Vida, organitzat per la Demarcació Catalunya Central del Col·legi de Periodistes i el Centre Cultural El Casino de Manresa, i que es reemprendrà el mes de setembre.
  El convidat va ser el teòleg i sacerdot polonès Krzysztof Charamsa, que el 3 d'octubre de 2015, després de declarar públicament la seva homosexualitat, va ser suspès de tots els seus càrrecs i responsabilitats en el si de l'església. Durant la conversa que va mantenir a la capital del Bages amb el periodista Eduard Font, Charamsa va explicar el camí que va haver de fer per acceptar-se i per dir en veu alta qui era.
  Apassionat, amb sentit de l'humor i amb un posat més italià que polonès, el teòleg va narrar com va prendre la decisió d'acceptar la seva homosexualitat. Ell era un dels deu membres de la Congregació de la doctrina de la Fe del Vaticà quan era Papa Joseph Ratzinger. Li va arribar a la seva taula un document que, entre d'altres preceptes, deia que un homosexual no podia ser ni professor, ni monitor, ni capellà i explicitava que els catòlics no podien llogar un pis a un gai. Aquest va ser el detonant. Després, tot va es va precipitar: va dir que era gai i va haver de marxar deixant-t'ho tot i sense poder acomiadar-se de ningú. "Jo sóc un bon capellà. Jo estimo la meva vocació. Com pot ser que em diguin que no sóc apte per ser sacerdot?", exclamava ahir davant d'una sala d'actes del Casino plena. La seva experiència personal la recull en el llibre La primera pedra.
  Charamsa també va exclamar que "l'església és un perfecte armari per refugiar-se quan no et sents acceptat socialment". Va parlar de les últimes declaracions del bisbe de Solsona, de la societat polonesa homòfoba i misògina en la qual va créixer i del sentiment de llibertat que va sentir quan va acceptar-se i va decidir dir-li a la seva mare. "Si tu canvies, canvia el món", va ser alguna de les afirmacions que va fer.