text: 6 ANYS DESPRÉS... ~ AMPA ESCOLA EL VINYET
  29.12.13 Escoles pioneres, Inspiracions, Joan Domènech, Reflexió Educativa 3 comentaris
  Joan Domènech Francesch, director de l'Escola Pública Fructuós Gelabert publicava el següent article a la revista Perspectiva Escolar, sis anys després d'haver començat l'escola Fructuós Gelabert, inaugurada el setembre de 2004.
  Un article sincer, on exposa la seva experiència, que recorda la nostra pròpia: el naixement d'una escola i el seu creixement. És enriquidor per a tots compartir les reflexions que molt generosament exposa en el seu article.
  Escoles novelles:
  De l'oportunitat a la resignació.
  De la resignació a l'esperança.
  Les escoles novelles han suposat una gran oportunitat de potenciar i crear noves línies de treball, innovació i millora dins l'escola pública. En sis anys, més de 200 escoles han començat a totes les comarques del país i, per tant, aquest gruix d'escoles hagués pogut ser un element dinamitzador del conjunt del nostre sistema educatiu. Res d'això ha passat i, com a màxim, cada escola ha desenvolupat amb els seus propis recursos, els projectes innovadors que ha sabut i ha pogut, però sense una perspectiva més global i de projecció externa.
  I, un apunt final. Les escoles novelles s'acaben, però ara hauran de començar els instituts, no? I en quina perspectiva treballarem?
  [1] Hargreaves, Fullan, Stoll com a teòrics actuals del canvi, l'Informe Delors, els principis Morin, els plantejaments de DESECO sobre les competències, els pedagogs francesos Merieu i Perrenaud, al nostre país els treballs d'Angel Pérez, Darder, Imbernon, per citar-ne tres i en podríem citar més,.. Les pràctiques del matrimoni Wild, encara que allunyades del nostre context, i línies de treball com "el treball per projectes" reflexionat per Montserrat Ventura i Fernando Hernández, els plantejaments d'escola creativa d'Angèlica Sàtiro, l'IREF amb la seva filosofia per nens i, finalment en aquesta petita selecció de referents, les comunitats d'aprenentatge.
  Anònim 8 de gener de 2014 a les 16:48
  Molt interessant l'article. Tot i l'esperança que mostra també toca de manera molt realista els punts més complexes i que poden acabar d'ajudar a que, malgrat els temps difícils, un projecte tant interessant com el del Vinyet pugui anar-se mantenint amb èxit. Els bons mestres hi posaran la seva vocació però a les famílies també ens toca posar-hi de la nostra part i penso que aquí no només hi val la implicació amb hores que hi podem dedicar (anant a l'escola a fer coses per els nostres fills) sinó també el fet de si creiem o no realment en el projecte.
  Personalment penso que, amb els temps que corren, tenim molta sort de tenir una escola així a Solsona i val la pena cuidar-la.
  Anònim 9 de gener de 2014 a les 17:18
  Tot i això de vegades no pots evitar sentir incertesa i nervis, com a pare, amb el ritme d'introducció de "continguts". Quantes vegades he pensat, encara no sap fer això? Però d'altra banda també et sorprens de coses que sap i que són de nivells més superiors... La manera que tenen aquests nens de raonar les coses, qüestionar-se-les, és impressionant.
  Anònim 6 de febrer de 2014 a les 10:19
  Totalment d'acord, quan ens trobem amb altres nens d'altres llocs, lluny del seu àmbit escolar m'he sorprès molt gratament de la capacitat de resoldre "problemes" i de treballar en equip dels nostres fills, imagino que també va amb l'edat doncs la resta de nens no es queden curts tampoc... però amb una escola com el Vinyet tinc la seguretat que la majoria de mestres saben donar resposta a aquestes necessitats exploratòries dels nens i no "capar" les seves ganes de volar.
  ... posaria la mà al foc la la incertesa i els nervis es senten en qualsevol model d'escola, és natural i penso que positiu estar preocupats pel futur dels nostres fills...