text: Escoltant Attali - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central
  josep huguet 17.10.2020 | 19:47
  Escoltant Attali Regió7
  Hem entrat en la segona onada de la pandèmia i després d'haver-nos airejat durant els mesos d'estiu – potser massa- torna la necessària introspecció. Tornem a necessitar referents que ens il·lustrin sobre cap on anem, o millor, cap on hauríem d'anar. Per a mi, un referent ha estat Jacques Attali, economista i erudit francès, assessor de François Mitterrand; primer president del Banc Europeu de Reconstrucció i Desenvolupament; fundador de l'entitat sense ànim de lucre Planet Finance, que se centra en les microfinances.
  Per a Attali cal una economia de guerra com la que EUA i Gran Bretanya (o Catalunya el 36) van saber impulsar el 1940 redirigint els sectors industrials cap a les necessitats bàsiques alimentàries, sanitàries i militars. Si parleu del després de la guerra (crisi covid), sense parlar de com guanyar la guerra, es perdrà la guerra. La crisi serà llarga i superior a la del 2008 i a la del 2019. Segons Attali, només Corea del Sud s'ha posat en estat d'alerta econòmic des del primer dia. Sense el gir cap a l'economia de la vida no s'evitaran caigudes del 20% del PIB i de l'ocupació. Per finançar aquest gir, el BEI (Banc Europeu d'inversions) hauria d'emetre un emprèstit massiu de 200.000 milions d'euros avalat per la UE. No ha de ser un coronabò destinat a finançar a cegues el conjunt de l'economia, sinó un lifebond, un eurobò de la vida, encarrilat a reconvertir la indústria de segments no essencials cap a sectors estratègics.
  La política hauria de preveure la dualització creixent postcrisi entre els que saben i tenen per sortir-se'n i els que no saben ni tenen gran cosa. Molts polítics han justificat que s'ha aturat l'activitat per salvar la vida, quan en realitat es tractava de reduir la corba de contagis per evitar el col·lapse hospitalari; no es tractava de privilegiar la vida sinó d'evitar d'haver de triar qui vivia i qui no. Un bon polític cal que es prepari per a l'escenari pitjor encara que no sigui elegit. I els ciutadans han de votar els partits que tirin cap aquí, cap una economia de guerra enfocada a la vida, amb control democràtic. I s'hi han d'alinear els pressupostos, els bancs, la patronal, els sindicats. No compta tant el PIB d'avui sinó l'economia positiva que sabrem impulsar segons les expectatives de futur per salvar les noves generacions. Hi ha al davant una elecció triple: o bé s'opta per tornar endarrere, opció que ens condueix a la fallida; o bé s'opta per una sortida autoritària amb la societat controlada i on la seguretat pesi més que la llibertat; o bé per una societat empàtica, preventiva que treballi per les generacions futures.
  Cal globalitzar els drets i desglobalitzar els mercats. Per exemple, pel que fa a la higiene, a la traçabilitat sanitària dels productes, cal una estricta regulació internacional. En canvi, cal un cert replegament en la producció. La ideologia liberal que impedeix tenir política industrial a Europa ha estat suïcida. Per altra banda, hem de practicar un altruisme interessat com el que ens porta a interessar-nos que Àfrica es desenvolupi. Escoltar gent que pensa com Attali és un bon ús del temps, l'única riquesa real que tenim.