text: Amb la lluita dels estibadors i estibadores – Coordinadora Obrera Sindical
  A l'Estat espanyol, la més notòria d'aquestes lluites va ser el gran procés vaguístic dels estibadors del 79-85, en defensa d'un conveni del sector i contra la privatització de l'estiba via Decret del govern de l'UCD. La vaga de 1980 s'allargà 18 mesos i inclogué ocupacions de vaixells, tancaments de ports, col·lectivitzacions de salaris, menjadors comunitaris, enfrontaments amb la policia… a més de la mort d'una xiqueta, filla d'un estibador, atropellada durant una manifestació de les famílies dels vaguistes en Las Palmas – Arxipèlag Canari. Hi hagué solidaritat obrera organitzada en totes les ciutats portuàries de l'Estat, però també en ports internacionals, on es boicotejava els vaixells espanyols amb càrregues estibades per esquirols.
  L'objectiu és clar: augmentar beneficis de les empreses de transport marítim a força de sotmetre a condicions de treball miserables i precàries un dels pocs sectors de la classe obrera que encara no està patint el resultat de les reformes laborals continuades. Però el mètode ha dividit a la mateixa patronal. Mentre el lobby JP Morgan–Noatum–Cosco sembla que està darrere de les presses del govern espanyol per imposar d'una manotada la desfeta de l'estiba, mentre a València es demana la intervenció de l'exèrcit, altres empreses implantades en els grans ports, almenys Maersk [4], prefereixen la via de la negociació, per lenta que puga ser, abans de provocar una gran vaga que els comportaria pèrdues de moltíssima importància. I aquesta divisió és la que s'ha manifestat al Parlament Espanyol, quan el 16 de març ha votat contra la convalidació del Decret-llei del 24 de febrer, gràcies fonamentalment als vots del PSOE i l'abstenció de Ciudadanos, un fet absolutament insòlit i amb un únic precedent històric. Més encara si tenim en compte què, malgrat alguna que altra amenaça de la Coordinadora, no s'ha fet vaga ni un sol dia.
  [1] Una de les primeres vagues obreres documentades al País Valencià va ser la dels estibadors del Grau de València en 1842… i ja es lluitava contra els propietaris dels vaixells, que exigien «llibertat de contractació de treballadors matriculats o no matriculats»! Veure F.A. Martínez Gallego. Esperit d'associació. Cooperativisme i mutualisme laics al País Valencià, 1834-1936, pg. 60.