text: L'espectacle Ovidi 25 aquest divendres a les Cotxeres de Sants Cèlia Atset
  BarcelonaQuan hi ha figures que s'han de recuperar és perquè abans algú ha deixat que es perdessin. Ras i curt: l'abandó que va patir Ovidi Montllor per institucions i escena musical en el postfranquisme és una de les grans vergonyes culturals (i polítiques) d'aquest país. Bandejat, oblidat i arraconat, el cantant i actor alcoià, mort fa 25 anys, va passar l'última època de la seva vida postergat i malvivint en un pis a Vallcarca. El motiu de l'ostracisme de Montllor, comunista incorruptible i defensor infatigable dels Països Catalans, era la seva indomabilitat. A l'Ovidi no el poden institucionalitzar perquè no havia nascut per ser domesticat.
  "De part dels bons fins a la mort", cantava a De vacances. Així va ser amb ell i així és sense ell. Perquè van ser una colla de punks de comarques, els imprescindibles Inadaptats, els que l'any 2004 tornarien a encendre la flama, fent un disc íntegre de versions i redescobrint-lo a una nova generació que, ara sí, en veneraria obra i personatge. Com els penedesencs, un altre dels que va passar-se dues dècades reclamant-lo amb passió i entusiasme és David Fernàndez. El periodista i els seus companys d'Ovidi 25, que completen el poeta David Caño, el guitarrista Borja Penalba i la cantant Mireia Vives, van encarregar-se d'inaugurar, divendres a la nit, un Barnasants que també ha arribat al seu primer quart de segle.
  David Fernàndez i Borja Penalba durant el concert d'Ovidi 25 Cèlia Atset
  L'Ovidi que van rememorar Ovidi 25 és el del discurs inassumible pel poder de Ja no ens alimenten molles, la lluita de classes a Va com va, l'orgull obrer, ahir sonant a blues, de La samarreta. Però també el que cantava els versos més preciosos d'Estellés, a M', la cançó amb la qual van començar, o el que recordava la seva llar amb enyorança a El meu poble Alcoi, ahir magistralment interpretada per Alfons Olmo, de VerdCel, que va dedicar la cançó a la recentment desapareguda Isabel-Clara Simó.
  Toti Soler, la sorpresa de la nit Cèlia Atset
  El concert, que va durar més de dues hores i va aguantar bé el ritme, no va oferir Cançó de les balancesCorrandes d'exiliFora catalans dels Països Catalans
  La sorpresa inesperada de la nit va ser l'aparició en escena de Homenatge a TeresaCançó de suburbiQuè et sembla, Toti?