text: tori | enciclopèdia.cat
  Símbol delTh, torio (es), thorium (en)
  Element químic, de nombre atòmic 90, pertanyent al grup IIIB de la taula periòdica.
  És el primer membre de la família dels actínids i fou descobert l'any 1828 per J.J.Berzelius. Té un pes atòmic de 232,0381 i és constituït essencialment per un sol isòtop, 2 3 2 Th, radioactiu, amb emissió α, que té una vida mitjana d'1,39×10 1 ° anys i és un dels radioisòtops que han existit al llarg de tot el temps geològic. Es troba àmpliament difós a la natura, i la seva abundància a l'escorça terrestre és similar a la del plom. Els seus minerals més importants són la monazita i la torita (ThSiO 4 ). Hom el pot obtenir per reducció amb calci del diòxid (ThO 2 ) o per electròlisi del fluorur doble de potassi i tori (ThF 4 ·KF). El tori és de color blanc d'argent, i es torna gris en l'aire. Té una densitat d'11,72 g/cm 3 , es fon a 1 755°C i bull a 4 790°C, i té excel·lents propietats mecàniques. Presenta un fort caràcter electropositiu
  i notable reactivitat i es combina directament amb la majoria dels no-metalls a temperatures elevades. És atacat pels àcids minerals i és inert als hidròxids dels metalls alcalins. Presenta en els seus composts la valència 4, els quals es troben fortament hidratats en l'estat sòlid. L'aplicació més important del tori és, actualment, el seu ús en reactors nuclears regeneradors per tal d'obtenir urani 233, físsil, a partir de tori 232, no físsil, mitjançant la següent seqüència de processos nuclears:
  És emprat també en la fabricació de làmpades especials i, en metal·lúrgia, per a millorar les propietats mecàniques dels aliatges de magnesi.