text: Paper Mullat: d'agost 2007
  196. Els Simpson d'Star Wars
  Una petita meravella feta per l'animador Rich Cando que ens situa la introducció de la sèrie televisiva Els Simpson dins l'univers d'Star Wars.
  escrit a les 1:18 p. m. 0 comentaris
  Etiquetes de comentaris: geek, humor, televisió
  195. Beijing 2008: ja ens podem calçar
  He vist al bloc de la Queralt Antú el clip promocional de les mascotes dels Jocs Olímpics de Beijing 2008.
  Van en la línia de tot allò que fan a la Xina: xaró, desfasat i farfagós. Ja ens podem calçar.
  Etiquetes de comentaris: esports, Jocs Olímpics, Xina
  194. Jaume Cabré: Die Stimmen des Flusses
  A Alemanya comencen una campanya força grossa per promocionar Les veus del Pamano, de Jaume Cabré, un dels èxits literaris actuals.
  Com a mostra del nivell de promoció, podeu visitar aquest web:
  http://www.die-stimmen-des-flusses.de
  Jaume Cabré a Lletra - espai virtual de literatura catalana.
  Les veus del Pamano vistes per altres blocs:
  escrit a les 9:31 p. m. 2 comentaris
  Etiquetes de comentaris: autors, Jaume Cabré, literatura
  193. Principi i final d'El bosque de Tallac
  Quin fart de plorar!
  escrit a les 8:36 p. m. 0 comentaris
  192. U2: Window in the sky
  Parlant d'en Frank Zappa, aquest músic és el primer a aparèixer al vídeo de Window in the sky, dels U2. En aquest vídeo hi podem veure una bona colla d'artistes musicals, en un homenatge força massiu als qui suposo que són ídols d'en Bono, The Edge, Adam Clayton and Larry Mullen. De fet, ells mateixos apareixen entremig dels fans que salten en un impossible concert on els artistes homenatjats sembla que cantin la cançó dels U2.
  Podeu reconèixer els artistes? La solució la poso als comentaris.
  Aquesta cançó té un segon vídeoclip oficial, una petita obra d'art que ens transporta en tres dimensions a través de les portades dels àlbums dels U2 i algunes de les seves fotos i imatges més representatives. Tota una mostra del que es pot fer avui amb les tècniques de manipulació d'imatges.
  Aaah, Aaah,
  escrit a les 6:48 p. m. 2 comentaris
  191. Llibert Fortuny i Frank Zappa
  Veig al bloc de l'Albert Puig un vídeo amb una magnífica actuació en directe d'en Llibert Fortuny amb la banda XXL.
  Aquest estil de música m'ha recordat molt l'estil d'en Frank Zappa a l'època del Waka/Jawaka, així és que us en poso un bon clip.
  escrit a les 6:07 p. m. 0 comentaris
  190. Batalla a Kruger
  Durant la gravació d'un documental pel National Geographic, aquest equip de televisió es trobava al Parc Nacional Kruger, a Sudàfrica.
  L'escena que us presenten, de vuit minuts de durada, val la pena.
  A mi em fa pensar que certes actituds que relacionem amb els humans són en realitat elaboracions complexes de certs instints molt primaris: el grup de caça, el depredador solitari, la protecció dels febles, la força del grup, l'instint de supervivència de l'espècie. Només hi falta el sacrifici de l'individu per salvar el grup, per tenir l'argument de qualsevol pel·lícula emotiva.
  Tota una lliçó africana.
  Aquest vídeo té protecció de copyright. Vegeu www.ngcwild.com
  Via ViralVideoChart
  escrit a les 6:31 p. m. 0 comentaris
  Etiquetes de comentaris: ciència, natura
  189. Tòquio: una piscina pleneta, pleneta
  Els japonesos no pararan mai de sorprendre'ns.
  En aquesta ocasió podem gaudir de la vista d'una piscina de Tòquio, en un dia força calorós.
  L'única pregunta que ens fem és: on és l'aigua?
  escrit a les 6:25 p. m. 0 comentaris
  188. Una explosió sònica
  Aquesta imatge correspon a la imatge del dia de la NASA del dia 19 d'agost de 2007. Cada dia podeu veure a la banda dreta del bloc imatges proveïdes per la NASA per a la divulgació científica.
  Aquesta imatge, impressionant, correspon al moment que un avió de la marina dels EUA travessa la barrera del so. Us tradueixo l'explicació de la NASA:
  És així com es veu una explosió sònica? Quan un avió viatja a una velocitat superior a la del so, les denses ones de so emeses per l'avió no poden precedir-lo i s'acumulen en un con darrera seu. Quan aquesta ona de xoc passa, l'oient sent de cop tot el so emès durant un llarg període: una explosió sònica.
  Quan l'avió accelera per trencar la barrera del so es pot formar un núvol curiós. L'origen d'aquest núvol encara és a debat. La teoria principal és que hi ha una caiguda en la pressió de l'aire descrita per la Singularitat de Prandtl-Glauert i això fa que l'aire humit condensi per fer gotes d'aigua.
  En la imatge, un F/A-18 Hornet fotografiat just al moment de trencar la barrera del so. Els grans meteòrits i la llançadora espacial sovint fan explosions sòniques audibles just abans que l'atmosfera terrestre les freni per sota de la velocitat del so.
  La velocitat del so en l'aire a 21°C i a nivell del mar és de 344 m/s (1238 km/h) .
  La velocitat del so en l'aigua a 25°C és de 1497 m/s (5387 km/h). La pressió, la temperatura i la salinitat influeixen en la velocitat.
  El número Mach és una mesura de velocitat relativa adimensional. Indica la velocitat d'un objecte en un medi fluid dividida per la velocitat del so en el mateix medi. Així, un avió a Mach 1 va a 1238 km/h.
  L'avió més ràpid fins al moment ha estat l'SR-71 Blackbird, fet per Lockheed, un avió militar que arribava a Mach 3.2 (3961 Km/h). La seva defensa davant dels míssils enemics era simplement accelerar. Va estar en servei de 1964 a 1998.
  La nau més ràpida fins al moment és el modern torpede rus VA-111 Shkval, fet per l'Institut de Recerca d'Hidromecànica Aplicada, que arriba a Mach 0.07 (370 Km/h) gràcies a l'ús de la supercavitació.
  62. Forats negres i estrelles de neutrons
  escrit a les 7:36 p. m. 0 comentaris
  Etiquetes de comentaris: ciència, fotografia
  187. Roger Mas - Ni una sola paraula (Paulina Rubio cover)
  Una impecable versió d'una cançó de Paulina Rubio feta per el solsonenc Roger Mas.
  Aquest vídeo ens demostra que els grans músics poden fer música fins i tot d'allò indescriptible.
  Roger Mas (versió de Paulina Rubio): Ni una sola paraula
  però a on te'n vas?
  Davant d'aquests ulls que un dia em miraren
  poso l'esquena i unes quantes passes
  mentre per sota em dic que "mai més".
  Via Dodellengua
  escrit a les 7:11 p. m. 1 comentaris
  Etiquetes de comentaris: música, traduccions
  186. En català: Metallica: For whom the bell tolls
  La mort d'en Xirinacs m'ha empès d'alguna manera força estranya a penjar aquesta cançó de Metallica. El vídeo és una combinació d'imatges de Metallica en concert el 1985 (amb en Cliff Burton viu) i imatges de la pel·lícula homònima del 1943, basada en la novel·la d'Ernest Hemingway.
  En aquesta escena (usada per Metallica per la lletra de la cançó), un grup de cinc brigadistes internacionals han quedat acorralats en un turó mentre fugien dels feixistes amb uns cavalls robats. Els brigadistes defensen desesperats el turó fins que al final l'aviació feixista els bombardeja i els mata.
  Metallica: Per a qui toquen les campanes
  La batalla al turó mentre arranca el dia
  Fred constant molt dins seu
  L'arma crida i corren pel gris etern
  Per lluitar, la raó és d'ells, sí, però qui ho dirà?
  Pel turó mataran, perquè? Ningú no ho sap
  Les ferides proven l'orgull
  Grup de cinc, resten vius en el crit de llum
  Han embogit del dolor que els han fet patir
  I per a qui toquen
  Un cop d'ull fes al cel abans de morir
  L'últim cop que ho faràs
  So negrós so massiu omple el cel trencat
  S'ha perdut l'esperit és un crit rabiós
  Estranys són ara els ulls a aquest misteri
  El silenci tan fort
  Trenca el sol tot s'ha fos menys la voluntat de ser
  Veuen a la fi veuen la fi, encegats els seus ulls han vist
  PS. Una nota final per als qui encara no entenen res. Els combatents feixistes eren europeus, els avions feixistes eren europeus i els camps de concentració d'exiliats d'Argelés o de Mauthausen eren europeus. Els brigadistes republicans eren (entre altres) dels EUA, l'escriptor que ho explica al món era dels EUA, els qui van fer la pel·lícula en homenatge eren dels EUA i la banda que n'ha fet un himne rock és dels EUA. I els exiliats afortunats són els que van poder anar a Mèxic o... als EUA.
  Els texts pòstums de Xirinacs
  Homenatge audiovisual a Xirinacs
  El suprem acte d'amor de Lluís-Maria Xirinacs
  escrit a les 6:15 p. m. 0 comentaris
  185. Els texts pòstums de Xirinacs
  Per a llegir-los. O rellegir-los.
  escrit a les 7:45 p. m. 0 comentaris
  Etiquetes de comentaris: Catalunya, política, Xirinacs
  184. La casa hòbbit: una casa de fusta de baix impacte
  Una parella de Gal·les s'han construït una casa de fusta amb un baixíssim impacte mediambiental.
  La casa l'han feta seguint l'estil de les cases hòbbit del Senyor dels Anells.
  El resultat és ben curiós.
  Vegeu-ho ací.
  escrit a les 7:42 p. m. 0 comentaris
  Etiquetes de comentaris: geek, habitatge
  183. Homenatge audiovisual a Xirinacs
  Via Marcús
  escrit a les 7:40 p. m. 0 comentaris
  182. El suprem acte d'amor de Lluís-Maria Xirinacs
  per Xavier Borràs
  Com més hores passen més m'adono de la crua realitat que ens toca de patir i de com la «dolça mort» que s'ha infligit aquest nostre gran patriota, en Lluís Maria Xirinacs, porta a la palestra de la nostra història recent l'esclau de la por que tots portem a dins.
  La renúncia d'en Xirinacs, després de 75 anys de fer tots els camins de la no-violència, és, en definitiva, un darrer acte d'amor a tots els catalans —el seu únic i veritable acte de violència contra l'Estat i els qui el suporten— perquè, al capdavall, ens puguem fer conscients que el nostre alliberament tan sols depèn de nosaltres mateixos.
  Si alliberem el nostre pensament de la por, del complex d'espanyol de què parlava un altre gran patriota (Carles M. Espinalt), podrem començar a caminar cap a la llibertat.
  El nostre pensament viu segrestat i esclau del pensament espanyol. La majoria dels mitjans de comunicació, que ajuden a bastir la nostra realitat i el nostre raonament, en viuen esclaus i en són mesells. La reacció dels mitjans públics catalans (CCRTV) ha estat tan tèbia, manipuladora i rastrera, que els han passat la mà per la cara els portaveus de l'oficialitat espanyola (El País i La Vanguardia).
  En un país orgullós de si mateix, el president de la Generalitat hauria sortit a la televisió per demanar a tots els catalans una reflexió sobre el nostre avatar, hauria decretat tres dies de dol oficial (es tractava, recordem-ho, del senador més votat de la història d'Espanya), hauria manat posar les banderes a mig pal a tots els edificis del Govern i hauria posat el Govern a disposició per preparar uns funerals nacionals.
  Però, és clar, si aquest nostre país fos orgullós de si mateix Xirinacs no s'hauria infligit la mort, el president no estaria de vacances al seu propi país d'olé, pandereta i Viva España, no seríem manats, en funcions, per l'impresentable Joan Saura (i al cap i casal per la no menys impresentable Imma Mayol) i l'autoanomenat «capdavanter» independentista fill de guàrdia civil no aprofitaria el martiri d'en Xirinacs per fer glosa del seu «ridículum» carcerari.
  Xirinacs, com ja va fer Verdaguer, ens assenyala el camí de l'alliberament i posa el dit a la nafra purulenta de la classe política que ens toca de patir.
  Sabrem treure'n la lliçó pertinent? Sabrem ser-ne fidels?
  Ens toca a tots de respondre i començar a caminar de nou. I la mort d'en Lluís Maria Xirinacs, aquest suprem acte d'amor, no haurà estat debades.
  Via Nació Digital
  escrit a les 7:26 p. m. 0 comentaris
  181. Aigua i oli
  Dos videos impressionants sobre els efectes de llançar aigua en una paella que té flames.
  Si es cala foc en una paella o olla, cal:
  Apagar el gas
  Mullar un eixugamans i escórrer-lo
  Posar l'eixugamans sobre la paella o olla per ofegar el foc
  Esperar que el foc s'apagui abans de tocar res
  Sobretot no moveu la paella en flames ni hi tireu aigua!
  Podeu llegir l'explicació física del fenomen a CPI.
  escrit a les 11:21 a. m. 2 comentaris
  Gisbert Haefs, 1989
  Castellà. Traducció de l'alemany de José Antonio Alemany
  Pocket Edhasa, 832 p.
  ISBN 84-350-1666-8
  La història antiga sempre ha resultat molt atractiva, ja que durant molts segles la cultura europea occidental ha usat els historiadors antics com a principals fonts de cultura i coneixement. Actualment les novel·les històriques estan molt de moda i, entre càtars, jueus i creuades també hi ha lloc per als herois de l'antigor, com ara Alexandre o Anníbal.
  Aquest llibre comença en l'època de la Primera Guerra Púnica, quan Cartago i Roma es disputaven el control de Sicília. L'estratega púnic, Amílcar Barca, es va revelar llavors com un excepcional dirigent militar. Va ser el gran pes de les equivocades decisions del senat cartaginès el que al final van fer perdre Sicília.
  Els bàrcides (seguidors dels Barca) van dur Cartago cap a Ibèria i hi van fundar un munt de ciutats on abans només hi havia colònies comercials (Cartago tenia colònies fins a les Canàries). L'expansió comercial va continuar amb un domini militar que va inquietar Roma i es va fixar el riu Ebre com a frontera entre Cartago i Roma. Però anys més tard Sagunt es va aliar amb Roma i Anníbal la va conquerir (Amílcar havia mort lluitant contra els ibers). Això va fer esclatar la Segona Guerra Púnica.
  Anníbal va creuar els Alps amb els elefants i va derrotar una vegada i una altra les tropes de Roma sobre sòl itàlic. Els romans van orientar-se cap a una estratègia de desgast mentre plantaven cara als germans d'Anníbal, Asdrúbal i Magó, en terres ibèriques. En aquestes batalles es va formar el líder romà Corneli Escipió. Anníbal mai va rebre gaires reforços ja que bona part del senat cartaginès li era hostil: la majoria de membres no eren comerciants que necessitessin controlar els mars sinó terratinents i aristòcrates que preferien gaudir de les seves terres africanes, com ara Hannó el Gran.
  Després de disset anys de guerra, extenuats, Anníbal i Corneli Escipió es van enfrontar per primera vegada davant de Cartago, a Zama. La batalla es va decidir pels pèls, i Roma va ser la guanyadora. Anníbal encara va tenir temps de fer de polític però al final alguns membres del senat cartaginès el van denunciar i es va exiliar vora el Mar Negre, on finalment es suicidà, a punt de ser capturat pels romans. Tenia seixanta-cinc anys.
  Tot i que el llibre ens du per totes aquestes històries, i que la documentació és bona, està mal escrit i pitjor traduït. No té estil literari. Cap frase no té gràcia i els paràgrafs es fan pesats, les pàgines inacabables. Molts trossos els he llegit en diagonal per evitar posar-me nerviós. L'autor és omnipresent i ens vol fer creure que no ho és. És l'autor que parla en boca de personatges que no haurien de saber certes coses. Enlloc de fer-nos viure situacions, l'autor ens explica que el personatge viu aquella situació. Els salts temporals són excèntrics i sense sentit. Dedica pàgines senceres a explicar un vespre i amb una línia salta cinc anys. I de manera desordenada. L'odi de l'autor per Roma i el seu fervor per Anníbal és tan gran que molesta. Els personatges històrics es limiten a fer allò que els llibres d'història diuen, mentre que els personatges ficticis duen vides increïbles, la qual cosa descompensa molt el tractament de personatges. Podria continuar força estona i per rematar-ho tot, el llibre està plagat d'errors tipogràfics.
  En fi, que sort que el tema m'interessa, perquè si no...
  La meva valoració: mediocre i només per lectors que passin de l'estil.
  escrit a les 9:45 p. m. 0 comentaris
  179. El mem Catosfèric del Marcús
  La Núria m'envia el mem Recomana'm... d'en Marcús
  Recomana'm un bloc en català: Centpeus (http://centpeus.blogspot.com) És un bloc que ens planteja quasi diàriament temes de ciència explicats en un estil clar i planer.
  Recomana'm un bloc en un altre idioma: CPI (http://curiosoperoinutil.com) És un bloc on la gent pot enviar dubtes sobre ciència (sobretot física) i l'autor els explica i/o demostra sobre el terreny.
  Recomana'm un apunt ("post") d'especial interès: Science, scams and superstition, del bloc del 'venture capitalist' David Cowan.
  Recomana'm un web: BoardgameGeek (http://www.boardgamegeek.com) Un web de refèrencia per als jocs de tauler.
  Recomana'm una eina d'Internet: El Google Reader.
  Recomana'm un vídeo (ex: a través de You Tube): Revolution (The Beatles) en llenguatge de sords dels EUA (http://www.youtube.com/watch?v=DQhEyraCVz8).
  Recomana'm un àudio (ex: un tema musical a través de GoEar.com): Mazoni: La granja de Paula (http://www.youtube.com/watch?v=Wq0sI__ZUq0)
  Passo el mem al Groenlandson, Salvador Grifell, Centpeus, NSK i Esteve Cardús.
  escrit a les 10:10 p. m. 1 comentaris
  Etiquetes de comentaris: internet, Marcús, mem
  Blooms és un joc entretingut i addictiu: es tracta de petar globus fent servir un monet que tira dards.
  Hi ha diferents tipus de globus, que us poden ajudar o perjudicar. Hi ha cinquanta nivells diferents.
  escrit a les 6:58 p. m. 0 comentaris
  177. Big: Heart and Soul i Chopsticks
  Tot un clàssic modern: Tom Hanks i Robert Loggia toquen un piano amb els peus a Big (1988).
  La primera cançó és Heart and Soul, de Hoagy Carmichael i la segona és Chopsticks, d'Euphemia Allen.
  escrit a les 4:03 p. m. 0 comentaris
  176. FECSA-ENDESA
  escrit a les 12:05 p. m. 0 comentaris
  Etiquetes de comentaris: consum, humor
  Un joc entretingut: es tracta de col·locar cada estat al lloc que li toca. En dos gustos: Europa i EUA, amb tres nivells de dificultat cada un:
  fàcil: amb el nom del país i la seva orientació
  mitjà: amb el nom del país però sense la seva orientació
  difícil: sense el nom del país ni la seva orientació
  Statetris Europa
  Statetris EUA
  Jo he fet un Europa difícil primer, on he trigat disset minuts. M'ha costat adonar-me de Xipre i de que Sardenya i Còrsega estan separats d'Itàlia i de França. Llavors he fet un Europa fàcil i un EUA fàcil i els he tret en tres minuts deu segons i tres minuts quaranta segons respectivament.