text: Sobre l'alliberament i l'autodeterminació dels pobles - Indymedia Barcelona
  Sobre l'alliberament i l'autodeterminació dels pobles
  per Grup Anarquista "L'Albada Social"	 08 set 2013
  Posicionament del Grup Anarquista "L'Albada Social" sobre el creixent nacionalisme (setembre de 2012).
  Avui dia l'autoritarisme, en les seves diverses formes (capitalisme, patriarcat, religió, estat...), s'estén arreu del món mantenint sotmesos d'una o altra forma a la totalitat dels pobles. A aquesta força anihilant i embrutidora que suposa l'autoritat s'hi oposa l'acció i les idees d'aquelles que volem crear un món nou basat en la relació fraternal, lliure i solidària entre individus i les seves comunitats: els anarquistes.
  A Catalunya es dóna el cas que gran part de la població s'identifica amb una serie de trets lingüístics i culturals que no corresponen en la seva totalitat amb els valors lingüístics, morals, religiosos, culturals, tradicionals, artístics, estètics i ètics que el Regne d'Espanya promociona i imposa per igual a tots els seus súbdits. Podríem dir que gran part de la població catalana se sent part d'un col·lectiu de persones amb les que comparteix una manera relativament semblant de parlar, de celebrar les festivitats, de menjar, de veure el futbol, de casar les pubilles...
  Els que s'identifiquen amb aquest col·lectiu potser no tenen massa clar quines són les característiques que s'han de tenir, les condicions que s'han de complir per pertànyer a aquest club de socis tan heterogeni, tant ampli, tant abstracte. Els socis d'aquest club diuen "Jo sóc Català!" però amb prou feines podrien dir què vol dir ser català, o definir amb claredat que és el poble català.
  Ara bé, els socis, i sobretot el president del club, sí que tenen clar com no pots parlar si vols ser del club, com no pots celebrar el nadal i quin equip de futbol no pots animar. Per ser català pots parlar com els pijos de Barcelona o com els gitanos de Lleida, però no pots parlar com el Quixot, no pots menjar "zarzuela" per "nochebuena", no pots ser del Madrid, no pots, no pots, no pots...
  Des de l'aparició de l'estat espanyol (1714), les seves elits dominants han portat a terme un pla d'homogeneïtzació de la població a nivell cultural i lingüístic consistent en imposar els trets culturals i lingüístics que només compartien una part dels súbdits: els castellans. Es tracta de crear una comunitat homogènia de súbdits que s'identifiquin amb una llengua única, un rei únic, un estat únic, una bandera única.
  Aquest procés d'uniformització cultural té com a víctima la diversitat i heterogeneïtat. Aquesta relació de dominació, ha provocat històricament la repressió i persecució de tots els trets culturals i lingüístics propis dels territoris catalans.
  En oposició a aquesta repressió cultural han sorgit també al llarg de la història iniciatives socials i polítiques que han reivindicat l'autodeterminació del poble català. Avui dia aquesta tensió persisteix, encara que amb menys brutalitat, i les forces independentistes i nacionalistes catalanes continuen reivindicant l'autodeterminació, però sempre sota un mateix principi: la creació d'un estat català. Però sota quina forma pot ésser realment lliure el poble català?
  Els anarquistes concebem la llibertat com el ple desenvolupament dels individus en totes les seves facetes (intel·lectual, emocional, cultural, física...) en el si d'una societat lliure i solidària absent de tot tipus d'autoritat. Per tant, rebutgem la idea que qualsevol estat-nació hagi de ser la solució a la nostra esclavitud, encara que s'auto-denomini català. Nosaltres estem per la destrucció de tots els estats i no per la creació de nous.
  L'anarquisme proposa construir la societat centrant l'atenció en els interessos de cada un dels seus individus, ja que considera que aquests no han nascut per satisfer les aspiracions de tercers, sinó per auto-realitzar-se. Per altra banda, el nacionalisme pretén construir la societat i la justícia centrant l'atenció en els interessos de les nacions. Aquestes són entitats abstractes construïdes en un nivell superior a l'individu. En les nacions, els individus són mitjans per satisfer l'interès nacional i per tant, en el moment en el que l'interès de l'individu s'oposa a l'interès nacional, la societat basada en la nació obliga a l'individu a actuar en contra del seu interès i en contra de la seva voluntat per satisfer allò més sagrat: la voluntat nacional.
  El nacionalisme català, igual que qualsevol altre, tendeix a crear una percepció homogeneïtzadora i simplista del que implica haver nascut en un lloc determinat. El propi pensament nacionalista, el patriotisme, culpabilitza, exclou i castiga la diversitat cultural (per exemple la coexistència de diferents llengües o diferents identitats dins d'un mateix territori) concebent-la com una amenaça a la pròpia identitat que cal reprimir i controlar. L'exaltació patriòtica d'allò que és propi d'un poble porta a més molts cops a voler sostenir en el temps tradicions i costums que, per anacrònics o per injustos, s'haurien de superar.
  La conclusió més clara que traiem és que qualsevol tipus de nacionalisme, fins i tot el de caràcter independentista (per exemple el basc o el català) són al seu torn centralistes i reprimeixen les diferències que existeixen en el seu si, ja que parteixen de la "nació", oblidant que cada persona és un ens autònom amb unes quantes característiques pròpies que la fan inigualable a una altra persona.
  Sovint dos pobles, dos nacions, es poden diferenciar principalment per practicar una religió diferent (serbis-ortodoxos, bosniàns-musulmans i croats-catolics), però comparteixen la llengua (serbis, bosniàns i majoria de croats comparteixen un parla eslava anomenada štokavica, štokavština o štokavsko narječe).
  En el cas dels catalans i els castellans, la llengua és la característica determinant, o més evident a l'hora d'establir una diferenciació ja que tant catalans com castellans, tradicionalment, s'han sotmès al Papa de Roma.
  Durant la història hi han hagut exemples de nacions o pobles que s'han creat i desfet depenent dels interessos polítics de les elits dominants del moment.
  Per crear una nova identitat nacional que englobi un nou estat només cal centrar l'atenció i donar-li la categoria de valor nacional, tret diferencial, a allò que és comú a tots els territoris de l'estat. En el cas de la República Socialista Federal de Iugoslàvia de Tito, es van oblidar les diferències en la religió entre Serbis, Bosnis i Croats i es va construir la identitat nacional iugoslava en base a la lluita contra el feixisme i la llengua eslava comú "serbo-croata".
  Per dividir una nació en dos o més nacions només cal negar allò que es comú i potenciar al màxim allò que diferencia. Per separar els catalans dels valencians, s'obvien les similituds de la parla valenciana amb la parla occidental catalana i es centra l'atenció en les peculiaritats de la llengua de la capital valenciana per traçar la línia divisòria. Per dividir la nació iugoslava en la nació sèrbia, la nació croata i la nació bosnia només va caldre recordar-li a la població a quina església o mesquita anaven els pares dels serbis, bosnis, i croats.
  La creació de les nacions i la seva evolució esta clarament determinada pels interessos polítics de les elits dominants que apliquen plans d'homogeneïtzació o divisió de la població potenciant o obviant diferències i trets culturals. Les nacions tal i com les coneixem i les seves fronteres han sorgit a base de guerres i xocs d'interessos entre elits de poder de diferents llocs del territori.
  Els Països Catalans (Catalunya-nord, País Valencià, Franja de Ponent, Principat, Alguer, Balears) són resultat de L'expansió del poder de Jaume I, la neteja ètnica en els territoris conquerits als sarraïns i l'establiment de població catalana en els territoris annexionats a la corona. Els nacionalistes catalans, pretenen mantenir durant els segles dels segles aquest estatus quo heretat de Jaume I aixi com els nacionalistes castellans pretenen mantenir l'estatus quo heretat de Felip V.
  Tant uns com altres pretenen aplicar els seus plans sobre una determinada població. Pretenen de forma conscient amollar la cultura del país i fer-la evolucionar segons els seus interessos oposant-se i intentant evitar el desenvolupament natural dels trets culturals i lingüístics de les diferents comunitats. Per aquesta transformació cultural planificada s'utilitzen els mitjans de comunicació nacionals, es creen estàndards lingüístics, s'ensenyen els trets culturals desitjables a les escoles de tot el territori per igual o en els extrems es procedeix a la neteja ètnica potenciant el racisme.
  Els anarquistes ens oposem a qualsevol intent de manipulació planificada de la població per la consecució d'interessos polítics. Nosaltres defensem la diversitat cultural i lingüística, el mestissatge, l'intercanvi, la superació de les tradicions injustes. Defensem el lliure i natural desenvolupament de les cultures. Practiquem el respecte a les peculiaritats de cadascú i de cada comunitat.
  Es per això que ens oposem a l'estat espanyol i els seus plans d'homogeneïtzació artificial i premeditada de la mateixa manera que ens oposem al nacionalisme català que pretén crear fronteres, catalanitzar i construir la justícia social en base als interessos nacionals.
  Només combatent per igual qualsevol tipus de nacionalisme, sigui aquest basc, espanyol, gallec, català o andalús es pot ser mínimament coherent, perquè són tots igual de perniciosos. I solament partint del federalisme i l'internacionalisme llibertari es pot respectar l'autonomia personal, les diferents cultures autòctones i les peculiaritats de cada zona sense sacrificar-los a interessos polítics.
  Grup Anarquista "L'Albada Social"
  http://www.nodo50.org/juventudeslibertarias/?e=85&w=catala
  Re: Sobre l'alliberament i l'autodeterminació dels pobles
  per bravo companys!	 08 set 2013
  Chapeau, nanos.
  Per fi comencem a debatre com cal ni no a fer propaganda tentacular neopujolista.
  La 'pinça' catalunya-espanya només serveix per axaifar/trencar a tot el que tenen agafat (homes i dones, bens materials, poder, terres i pensaments).
  Aquesta dominacio es tradueix en vots i poder per els peperos arreu la peninsula i vots pels oligarques convergents al principat, Desenpallegar-se de l'opressió no es cosa baladi ni s'aconsegueix amb eslogans ni patrioterismes xupiguais...
  per Un altre visió	 08 set 2013
  per yo no voto	 10 set 2013
  Que no importa mucho a quien se vote esta claro en sus propias palabras, la derecha-derecha, a la izquierda derecha, PASANDO POR LA DERECHA CENTRO, NOS LO DICEN YA GOBIERNO DE CONCENTRACION, DE COALICION DE UNIDAD.
  uNIDAD, es decir, todos los votos sumados, vengan de donde vengan, para fortalecer el sistema ante sus enemigos. Y su enemigo, el unico enemigo de unos y otros, es el "no voto", Con votos a su disposicion, sean del color que sean, pueden mantener el tinglado. Sin votos se quedana sin tinglado. Esta en juego su supervivencia. La abstencion ataca, y su contraataque es terrible.
  El votante en potencia, parece que no tiene ganas de votar. Se comprende, porque la clientela, los votantes, aquellos a quienes en las circustancias actuales, necesitan para encaramarse en el poder, se muestran remolones, frios distantes a la hora de echarles una mano, de arrimar el hombro pra formar la piramide en cuya cima quieren asentar sus poderes los partidos democraticos, cuya funcion es buscar el poder, para ejercerese poder al swervicio del poder.
  Los nuevos curas, que suelen ser los hijos de los viejos curas (ahora es l,hora, catalunya no pot ser una sucursal, deiam en 1977), o sus herederos, o ellos mismos con distintos collares, se montan una campaña agresiva, comercial, es l,ora del poble, independencia, nosotros mandaremos bien, no esos otros.
  Pero el motivo de su campaña, no engaña, en la forma en el fondo, es mas de lo mismo, quieren el poder, puieren mandar, quieren llegar al poder, quieren la ayuda de los obreros para llegar a mandar, a ejercer el poder.
  El alcalde de arenys de munt, o bien tendremos que decir exalcalde y ahora aspirante a serlo de nuevo, tendra que preparar una nueva campaña electoral, se ha quedado medio desorientado de tan claro que parece, que a la tierra del "seny", vale todo pues para eso es la democracia, y cuando esa se aplica al independentismo militante, ese que tanto fanfarronea desde las filas de ciu y erc, para despues tramar alianzas con los supuestos contrarios, que se convierten en autenticos cambalaches, como el que se materializa en arenys de munt, revela de lo que son capaces todos los que nos hablan de independentismo, de llevar lo que llaman compromiso historico, es decir la alianza entre la burguesia reaccionaria (ciu) y los nuevos curas esos que se dicen revolucionarios (cup), alcanzar la alcadia de arenys de munt por interes nacional, pero mira por donde ahora el interes nacional, donde digo digo ahora digo diego, y ahora el interes nacional es otro cambalache, ver para creer, pero ya se sabe, ahora llega el 11, y vendra el gran cambalache, donde se decia "Puig dimisio", ahra se dice "dame la manita felipuig", y todos juntosw por el interes nacional.
  Todo ello demuestra que vgotarles, a unos y a otros, es la fuente que entraña la degradadcion del me3dio ambiente y de la especie humana.
  Por higiene y salud NO VOTES.
  per uop	 10 set 2013
  aquest text despren un sectarisme galopant, a mi em sembla molt bé, molt utòpic, però gens realista. Independitzar-nos de l'estat espanyol per crear un estat català no serà la panacea, però si un pas endavant en l'autonomia i la lluita contra l'imperialisme. L'estat català sera una merda punxada en un pal, però almenys haurem aconseguit descentralitzar el poder una mica més, serà un molt petit pas, però millor això que res.És com si reneguéssiu de la lluita contra la MAT perquè encara que s'aconseguís aturar la MAT això només seria un molt petit pas en la lluita contra el sistema tecno-industrial capitalista destructor del territori. Per això, companys de l'Albada us animo a seguir amb el vostre esperit crític però començant per críticar als més poderosos, dèspotes i imperialistes i no a tothom que no sigui prou pur com vosaltres, posant-los a tots al mateix sac. Els reduccionismes no ens porten enlloc!