text: ..:: HdR.cat - 22 maig ::..
  Amb l'única diferència de comptar amb una bomba d'aigua elèctrica enlloc de la mecànica emprada fins llavors, el divendres 22 de maig de 2009 Mikko Hirvonen i Jarmo Lehtinen feien debutar el nou Ford Focus RS WRC'09 dins el marc del 6è Ral·li de Sardenya, un esdeveniment que els finlandesos no guanyarien en quan l'estrategia d'equip sortia malament a la jornada dominical, doncs la manca de vent feia que la pols en suspensió no es dissipés i amb el sol baix a primera hora del matí, sortir per darrera dels seus companys va resultar perjudicial per manca de visibilitat.
  Els World Rally Car de 2000 centímetres cúbics serien retirats de la competició oficial a les acaballes de la temporada 2010, motiu pel qual el Ford Focus RS WRC'09 va estar a la línia de sortida de 20 esdeveniments mundials, al llarg dels quals els seus pilots aconseguiren acumular un total de 17 places de podi, de les que 7 es corresponien a victòria, generant així una relació de victòries per participacions del 35%.
  Acròpolis 2009, Polònia 2009, 1000 Llacs 2009, Australia 2009 i Suècia 2010.
  Nova Zelanda 2010 i 1000 Llacs 2010.
  La posició de sortida tan endarrerida de Meeke-Nagle va jugar al seu favor.
  Cinquena prova en el calendari del campionat del món de ral·lis, el 50è Ral·li de Portugal finalitzava el diumenge 22 de maig de 2016 a Matosinhos, a les afores d'Oporto. La prova, que era puntuable pels certàmens reservats a pilots i constructors, així com els campionats WRC-2 i WRC-3 i la Copa de promoció privada de joves talents organitzada per M-Sport i el proveïdor de pneumàtics DMack, la coneguda com Drive DMack Cup; aplegava fins a 81 equips en la seva llista oficial d'inscrits, dels que 78 van iniciar des de la rampa de sortida el dijous 19 de maig, el camí cap a les 19 proves especials de 368 km cronometrats que la organització havia programat. 59 dels equips participants aconseguirien arribar a la cerimònia de clausura tres dies després.
  De menys a més, Mikkelsen-Fløene aconseguien la segona posició.
  La superespecial espectacle de Lousada s'encarregava un any més d'obrir les hostilitats entre els diferents participants el dijous al vespre, en la que els pilots provençals de Volkswagen Sébastien Ogier i Julien Ingrassia aconseguien marcar el millor registre per davant dels Hyundai i20 WRC dels belgues Thierry Neuville i Nicolas Gilsoul i dels espanyols Dani Sordo i Marc Martí, autors dels millors cronos en el tram de proves celebrat el dijous al matí.
  Divendres, tres trams forestals que es celebraven a doble passada així com una especial espectacle pels carrers d'Oporto, també a doble passada, permetien completar la primera etapa del ral·li i assolir els 132,04 km cronometrats que constaven en el programa. Els pilots de Citroën Kris Meeke i Paul Nagle treien profit de la seva posició de sortida tan endarrerida a les especials i amb l'escratx en el primer dels trams del dia, els de les dues irlandes passaven a liderar la general per davant de Sébastien Ogier i Julien Ingrassia que baixaven una posició. Acte seguit, els líders confirmaven sensacions en marcar un segon escratx consecutiu en la segona cronometrada del dia, també just per davant dels campions mundials francesos que seguien mantenint el pols als seus rivals de la marca dels dos galons.
  Jari-Matti Latvala i Miikka Anttila trencaven la ratxa dels líders en imposar-se per 2 dècimes als pilots de Citroën en la darrera prova cronometrada del bucle matinal, mentre que Dani Sordo i Marc Martí amb el seu 3r temps escratx del ral·li aconseguien posar setge a la segona plaça de Sébastien Ogier i Julien Ingrassia entrant al reagrupament a 3,1 segons de la parella de Volkswagen.
  Tot i que el factor d'obrir pista perdia importància en les segones passades per les especials, Sébastien Ogier i Julien Ingrassia es veien superats per la parella espanyola de Hyundai en la represa, peró una punxada d'aquests en la sisena especial de la jornada els feia retornar la segona posició als pilots provençals. Mentrestant, els líders s'adjudicaven els escratxs en totes les especials forestals del bucle, amb el que incrementaven el seu marge fins a distàncies properes al mig minut.
  Peró si un incident marcava el bucle de la tarda del divendres, era la sortida de pista que patien els neozelandesos Hayden Paddon i John Kennard en la primera d'elles, sortida que els provacava un conat d'incendi que deixava el seu Hyundai i20 WRC totalment calcinat; per a més desgràcia, en el mateix punt s'hi sortien els estonis Ott Tänak i Raigo Mõlder quan el cotxe dels oceànics ja cremava i si bé el seu cotxe esquivava les flames per ben poc, la situació dantesca obligava a la organització a neutralitzar la prova especial.
  Les dues passades per l'especial urbana d'Oporto van aportar pocs canvis a la general, doncs la seva distància curta no permetia masses sorpreses més enllà de la doble victòria per part dels belgues Thierry Neuville i Nicolas Gilsoul, amb el que s'arribava a la neutralització de la primera etapa amb Kris Meeke i Paul Nagle al capdavant de la classificació per 33,8 segons de marge vers el Volkswagen Polo R WRC de Sébastien Ogier i Julien Ingrassia. Dani Sordo i Marc Martí tancaven les places de podi a 38,0 segons dels líders mentre que Andreas Mikkelsen i Ola Fløene eren quarts a 54,3 segons.
  La segona jornada del ral·li, programada íntegrament pel dissabte, estava composada per sis proves especials cronometrades de 165,28 km que es repartien en tres trams celebrats a doble passada, esdevenint així la jornada més llarga de tota la cita. Kris Meeke i Paul Nagle s'imposaven consecutivament en les tres primeres passades per les especials, amb el que els pilots de les dues irlandes aconseguien doblar el seu marge de confiança al capdavant de la classificació general provisional. D'altra banda la parella formada per Dani Sordo i Marc Martí veien com aquestes especials no els hi eren gens propicies, i no només es despenjaven de la lluita per la victòria, sinó que a més a més en el darrer tram del bucle matinal eren superats pel Volkswagen Polo R WRC d'Andreas Mikkelsen i Ola Fløene.
  En un matí horrible pels interessos de Hyundai, el neerlandès Keving Abbring i el seu copilot britànic Sebastian Marshall es veien obligats a abandonar la prova en el primer dels trams sabatins en malmetre les suspensions del seu Hyundai i20 WRC, mentre que els belgues Thierry Neuville i Nicolas Gilsoul, al volant d'un Hyundai NG i20 WRC prenien el mateix camí en la següent especial en quedar-se sense carburant en un flagrant error de càlcul del seu enginyer.
  Sortint de les assistències, els líders provisionals Kris Meeke i Paul Nagle van optar per passar a controlar les distàncies mentre que els pilots de Volkswagen es destapaven amb dos escratxs consecutius d'Andreas Mikkelsen i Ola Fløene que deixaven els noruegs a 5 dècimes de segon de la segona posició de Sébastien Ogier i Julien Ingrassia, i un darrer escratx de la parella francesa que els hi permetia entrar al parc tancat en la neutralització de l'etapa amb un marge de 3,1 segons vers els seus companys d'equip, mentre que la distància que els separava del liderat era de 45,3 segons. El càntabre Dani Sordo i el català Marc Martí, mantenien la quarta posició, si bé ho feien a 1 minut i 20 segons dels pilots de Citroën i a 31,6 segons del darrer calaix de podi.
  L'etapa final dominical la formaven dos trams a doble passada que suposaven 67,32 km de lluita contra el cronòmetre i que a més a més es celebraven sense assistències, en els que el principal focus d'interés era la lluita per la segona posició entre els dos equips Volkswagen. La lluita peró no va existir pràcticament, doncs Sébastien Ogier i Julien Ingrassia punxaven una roda en la primera especial de la jornada i perdien la segona plaça en cedir 8,8 segons vers Andreas Mikkelsen i Ola Fløene, autors del millor temps al tram. En quedar-se sense pneumàtics de recanvi, Sébastien Ogier i Julien Ingrassia no van voler arriscar massa, el que facilitava un segon escratx consecutiu dels seus companys noruegs.
  En tornar a passar pels dos trams la truita es va girar i Sébastien Ogier i Julien Ingrassia eren ara els autors del millors temps, amb l'extra que suposava guanyar el darrer tram de cara la cursa pel títol de pilots, però el temps que escurçaven els provençals era insuficient com per donar caça als seus companys d'equip.
  Kris Meeke i Paul Nagle, expectadors de luxe de la lluita dominical per la segona plaça, descartaven tota mena de risc i asseguraven així la seva segona victòria al mundial de ral·lis, totes dues aconseguides amb un Citroën DS3 WRC, en completar el recorregut programat en 3 hores 37 minuts i 43,1 segons, 35,5 segons menys que Andreas Mikkelsen i Ola Fløene i 43,6 segons per davant de Sébastien Ogier i Julien Ingrassia.
  Obrir pista dos dies i una punxada van condemnar Ogier-Ingrassia al tercer lloc.
  En categoria WRC-2, els suecs oficials d'Škoda Pontus Tidemand i Jonas Andersson van dominar la classificació de cap a peus amb l'excepció de la catorzena prova especial cronometrada, cinquena del dissabte, on una punxada els feia cedir la seva posició d'honor temporalment al peruà Nicolás Fuchs i l'argentí Fernando Mussano que pilotaven un cotxe txec com el seu. Acte seguit recuperaven la posició i acabaven aconseguint la victòria per gairebé minut i mig de marge. Aquesta victòria situava al pilot suec en la tercera posició del campionat, per darrera del britànic Elfyn Evans, guanyador de les dues primeres cites i de Nicolás Fuchs, guanyador a l'Argentina i segon classificat a Portugal.
  Domini inqüestionable de Tidemand-Andersson.
  Entre els cotxes de la classe WRC-3, en quan van entrar en escena les especials forestals, els italians Simone Tempestini i Giovanni Bernacchini aconseguien fer-se amb el liderat gràcies a imposar-se consecutivament en les dues primeres cronometrades del divendres mentre que un dels principals favorits de la classe, els noruegs Ole-Christian Veiby i Stig Rune Skjærmoen perdien prop de 2 minuts per una punxada; si bé aquests van anar recuperant temps a base de classificar-se en la part alta de les taules de temps regularment fins arribar a la cinquena posició al terme de la primera etapa a una mica menys de minut i mig dels líders, que seguia sent la parella transalpina per 17,1 segons vers l'eslovac Martin Koci i el txec Lukas Kostka.
  Precisament els pilots de l'antiga Txecoeslovaquia es destapaven dissabte i amb dos escratxs consecutius en les dues primeres especials de l'etapa, es feien amb el liderat de la categoria i aconseguien un coixí de segons relativament important vers Simone Tempestini i Giovanni Bernacchini, els quals estaven patint una fuita de líquid de frens. Un cop reparada la fuita, amb el sobrecost de 40 segons de penalització per 4 minuts de retard, la parella italiana guanyava els 4 trams que restaven de la jornada i es situava a 30,8 segons del liderat.
  La ratxa triomfal de Simone Tempestini i Giovanni Bernacchini es va perllongar en les dues primeres cronometrades dominicals, donant-lis accès a la primera posició de la categoria, posició de la que ja no es van moure fins a la conclusió de la prova i que donava els primers punts al pilot italià d'origen rumanès al campionat, un campionat que seguia estant dominat pel veterà pilot francès Michel Fabre el qual només s'inscribia en aquelles proves en les que la competència era baixa o inexistent.
  Una fuita en el líquid de frens va obligar a treballar de valent Tempestini-Bernacchini.
  La cita portuguesa suposava la ronda inaugural de la copa de promoció fomentada pel proveïdor de pneumàtics DMack sota el paraigües del preparador M-Sport, la coneguda com Drive DMack Cup. En ella el jove britànic Gus Greensmith i el seu experimentat copilot italià Alex Gelsomino sorprenien a propis i aliens en quan s'imposaven en dues de les tres primeres cronometrades del divendres i aconseguien un segon temps escratx de la categoria en la tercera, assolint un marge d'uns pocs segons vers un dels grans favorits, els locals Bernardo Sousa i Hugo Magalhães. La sorpresa es defeia per la tarda, quan una doble punxada enviava als líders a la part baixa de la classificació en el darrer tram genuí del divendres, mentre que els favorits s'acomodaven en el liderat.
  Al llarg del dissabte, poc o més aviat res rellevant va passar més enllà de la capacitat dels líders per obrir distàncies vers els seus més immediats perseguidors, els britànics Osian Pryce i Dale Furniss, els quals en un final de ral·li sobtat, veien com en el darrer tram del recorregut, Bernardo Sousa i Hugo Magalhães havien d'abandonar la prova en trencar la suspensió del seu Fiesta R2, amb el que els pilots galesos aconseguien la primera posició i la victòria, victòria que els donava el primer lloc en la provisional en tractar-se de la primera cita del campionat per davant del finlandès Max Vatanen.
  En el darrer tram, Pryce-Furniss es trobaven amb la victòria en la DMack Cup.
  La victòria que aconseguia Kris Meeke a Portugal, permetia al pilot britànic sumar pràcticament els seus primers punts en el campionat de pilots, doncs fins ara en les seves dues anteriors participacions en el campionat, el d'Irlanda del Nord només acumulava 1 punt aconseguit al Power Stage de Suècia. Per la seva banda Sébastien Ogier signava la seva pitjor actuació de la temporada amb el tercer lloc i la victòria al Power Stage, el que donava mostra del nivell tsn slt en el que es trobava l'indiscutible líder del certamen. Andreas Mikkelsen per la seva banda, amb el segon podi consecutiu de la temporada, superava al seu compatriota Mads Østberg en la cursa per esdevenir el millor pilot del campionat tret d'Ogier, lluita en la que Hayden Paddon hi perdia inercia en veure's obligat a abandonar.
  Per segona vegada consecutiva la victòria s'escapava de les mans de Volkswagen, quelcom que no s'havia vist fins llavors des de que la marca germànica havia retornat al més alt nivell de la competició ral·lística, si bé aquesta quedava en certa manera a casa, doncs com Citroën no s'inscribia en el campionat de constructors, la victòria era pel segon dels equips de Wolfsbug, l'integrat per Andreas Mikkelsen i Ola Fløene. Només un dels cotxes de Hyundai entrava al parc tancat el diumenge al migdia, amb el que la marca coreana perdia terreny vers els fabricants de cotxes populars alhora que veien com el preparador M-Sport escurçava tímidament les distàncies.