text: Assagista i periodista
  És el crític d'arquitectura de The New York Times, mitjà on escriu quinzenalment sobre urbanisme, espai públic, habitatge, disseny, nova arquitectura i desenvolupament comunitari. Anteriorment havia dirigit la secció d'art del diari i, l'any 2007, va començar una etapa de corresponsal des de Berlín, on va crear la columna Abroad, secció des d'on cobria afers polítics, socials i culturals d'Europa i l'Orient Mitjà. D'ençà del seu retorn a Nova York, ha contribuït a fomentar el debat sobre urbanisme i arquitectura, sobretot pel que fa als usos dels espais públics, els canvis de les trames urbanes, la preservació d'edificis antics i l'impacte del canvi climàtic a les ciutats actuals.
  A part de la seva tasca com a periodista també ha escrit diversos llibres sobre arquitectura, com ara City Squares: Eighteen Writers on the Spirit and Significance of Squares Around the World (Harper Collins, 2016), o The Olympic City (Versions Publishing, 2013). El seu darrer projecte periodístic per a The New York Times ha estat la sèrie d'articles «Changing Climate, Changing Cities», on ha analitzat els efectes urbans del canvi climàtic en ciutats tan diverses com Jakarta, Ciutat de Mèxic o Rotterdam. En la seva vessant acadèmica, Kimmelman és professor de la Universitat de Columbia (Nova York), on imparteix classes al màster d'arquitectura i disseny urbà de la Gratuate School of Architecture, Planning and Preservation.
  "El gran buit"
  Pot la vida urbana sobreviure el coronavirus?
  «L'espai públic és el lloc on ens definim com a societat»
  Kimmelman destaca el caràcter simbólic de l'espai públic i reivindica la importància dels espais corrents, sovint infravalorats però que són un autèntic imant per a la vida de la comunitat.