text: Mycena pura Info. About. What's This?
  ⓘ Mycena pura
  Làmines blanquinoses o amb alguns dels colors del barret, distants, gruixudes, estretament adnates.
  Espores el lipsoïdals, les quals fan 6-8 x 3-4 micròmetres.
  Olor i sabor rafanoide o de patata crua.
  Peu generalment del mateix color que el barret, llis i glabre.
  El barret fa 1.5-5 cm de diàmetre, de coloració molt variable, en general amb tonalitats violàcies, però també rosades o blanquinoses; marge amb evidents estries translúcides.
  Lesporada és de color blanc, amiloide.
  1. Confusions amb altres espècies
  Actualment, Mycena pura està dividida en diverses espècies: Mycena rosea és una forma gran i de color rosa, la qual es troba als boscos de planifolis. Mycena diosma fa olor de flors. Mycena pearsoniana més petita, té làmines lleugerament decurrents i lesporada no és amiloide. Un bolet molt interessant i força rar és Mycena pelianthina, el qual es diferencia clarament de les espècies del grup pura pel color bru negrós de les arestes de les làmines a causa de la presència de queilocistidis daquest color.
  2. Efecte tòxic
  El seu consum provoca emmetzinaments psicotròpics i trastorns digestius, psíquics i nerviosos. També és conegut per bioacumular bor. A més, Mycena rosea conté muscarina.
  Lamaison, Jean-Louis i Polese, Jean-Marie, 1998: Grand Guide Encyclopédique des Champignons. Artemis. ISBN 2-84416-005-0.
  Smith, A.H., 1949. Mushrooms in their Natural Habitats. Sawyers Inc: Portland, Oregon. 626 p.
  Pantidou, M.E., 1973. Fungus-host index for Greece. Benaki Phytopathol. Inst., Kiphissia, Atenes. 382 pàgines.
  R. A. Maas Geesteranus, 1992: Mycenas of the Northern Hemisphere. II. Conspectus of the Mycenas of the Northern Hemisphere. Koninklijke Nederlandse Akademie van Vetenschappen: Amsterdam, els Països Baixos. ISBN 0-444-85757-5.