text: Revisió del 11:24, 28 set 2020
  Revisió del 14:31, 10 jul 2020 (modifica)
  Revisió de 11:24, 28 set 2020 (modifica) (desfés)
  '''Ermenegild''' o '''Hermenegild''' ([[564]]-[[585]]) fou rei rebel dels visigots a [[Sevilla]] del [[579]] al [[583]] dirigint el sector catòlic visigot contra els arrians agrupats entorn del seu pare el rei [[Leovigild]]. Va ser venerat com a [[màrtir]] i proclamat [[sant]] per l'Església.
  Fill del rei visigot [[Leovigild]]. El [[579]] Ermenegild es va casar amb la princesa franca [[Ingundis]], filla del rei Sigibert I i de Brunequilda, que al seu torn era filla de [[Atanagild]] i de [[Gosuinda]] (segona dona de Leovigild), néta per tant de l'actual dona del rei. La princesa va passar, a la seva vinguda al regne, per la província de Septimània, i es va detenir a Agde on era Bisbe Fronimi (''Fronimius''), un gal de [[Bourges]] que havia emigrat a la regió en temps de [[Liuva I]], havent estat consagrat després bisbe de la ciutat. Fronimius va alliçonar a la princesa perquè no es deixés convertir a l'arrianisme, i Leovigild en va tenir notícies. Posteriorment Ingundis es va negar reiteradament a convertir-se en arriana, però malgrat tot el rei va confiar a Ermenegild el govern regi de la província [[Bètica]], amb residència a ''Hispalis'' ([[Sevilla]]), mentre [[Recared]] va rebre pel que sembla el govern de la zona fronterera amb els sueus i després amb els francs.
  === Conversió ===
  Es creu que Ermenegild no va tardar a ser arrossegat al catolicisme per la seva dona i per [[Leandre de Sevilla]], germà d'[[Isidor de Sevilla]], que segurament seria ja el bisbe de la ciutat el [[579]]. La seva conversió religiosa implicava (per la seva condició de presumpte hereu) una rebel·lia política (últims mesos del 579). Joan de Biclar culpa la reina Gosuinda (que era arriana) d'instigar la rebel·lió del seu fillastre, aparentment per assegurar el tron per als seus descendents.<ref>Gosuinda va tenir dues filles: Galsuinda, que va morir sense descendents del seu enllaç amb Khilperic de Soissons, i Brunequilda, que va tenir tres fills: Khildebert, rei de Austràsia; Clodosinda, casada amb el rei Autari de Longobardia; i Ingundis</ref>)De tota manera, el casament d'Ingundis amb l'hereu ja li assegurava el tron i no s'arriba a comprendre el motiu que va poder induir la reina a instigar el seu fill, sobretot tenint en compte les males relacions que sostenia amb Ingundis, la qual no havia aconseguit convèncer, ni tan sols sotmetent-la a forts vexacions, que es convertís a l'arrianisme.
  Se suposa que Ermenegild es va convertir al catolicisme immediatament després d'arribar a Sevilla, el mateix any [[579]], adoptant amb tal motiu el nom de ''Iohannes'' (Joan). Aquesta conversió tan immediata no és ni de bon tros segura: s'atribueix a Leandre de Sevilla, probablement bisbe de la ciutat, però no se sap si Leandre era a Sevilla el 579.<ref> Leandre estava a Constantinoble el [[579]] en el moment en què el futur papa Gregori va arribar a la ciutat com a legat papal de Pelagi. El seu retorn a Hispània va haver de produir-se per tant en el mateix 579, però és més probable que fora després d'aquesta data, segurament en el 581 o fins i tot posteriorment. Segons Isidor de Sevilla, va ser el seu germà Leandre qui va convertir al príncep, però Leandre s'entrevistà amb Gregori a Constantinoble, i després Gregori va assegurar que s'havia assabentat de la conversió ja essent papa, per uns viatgers hispans que van arribar a Roma. Com Gregori no va tornar a Roma fins al [[585]] la conversió va haver d'efectuar-se entre el 579 i el 585.</ref> Si realment va ser Leandre qui le va convertir (mèrit que Isidor podria haver atribuït al seu germà portat d'un afany de protagonisme, quan ja el regne era catòlic) la data més probable és el [[582]] i no abans del [[581]].