text: El poble té una altitud de 573 m. i 130 habitants, està situat prop del riu Corb. Té un nucli antic d'ambient medieval amb infinitat de llocs evocadors especialment la Plaça Major.
  La repoblació cristiana és anterior a 1038, realitzada sota l'embranzida dels Queralt i Cervello.
  Fins a ben avançat el segle XII la vall de Vallfogona es deia Vallis Alfedi o Vall d'Alfeu, que també apareix escrit com Alfez o Alfoz, que correspondria a l'antropònim Alfeu.
  Els templers, l'any 1193 tenien instal·lada una preceptoria que va evolucionar fins a convertir-se en encomana. Depenien d'ella Albió, la torre i la quadra de Carbonell.
  A partir de la dissolució de l'ordre l'any 1312, l'encomana va passar als hospitalers.
  En 1416 els hospitalers van fer restaurar el castell, que va continuar com a cap d'encomana fins a l'any 1811, coneguda com encomana de Vallfogona de Comalats.
  Els comendadors tenien domini i jurisdicció total per adquisició al rei Pedro III el 1312 i per això exercien el dret a horcas.
  El poble era tancat i fortificat amb muralles i torres alguna, com la Torre del Planell, es va conservar fins al segle XVIII, en què va ser demolida; es regia per un consell que regulava la vida social i els béns comunals.
  Consta l'existència d'un hospital, que fins al segle XIX, assistia a pelegrins i malalts.
  Dins del terme es troben restes de l'antiga capella de Sant Pere dels Bigats, datada al segle XIII.
  Francesc Garcia i Torres
  Un dels personatges importants de la població és Francesc Garcia i Torres (Tortosa 1582 – Vallfogona 1623), conegut com el rector de Vallfogona.
  Havia estudiat a Lleida i Vic, i el 1607, dos anys després de ser ordenat, va guanyar per concurs la parròquia de Vallfogona.
  Home intel·ligent i picaresc, partidari dels nyerros i amic de Rocaguinarda, és autor d'una àmplia obra poètica conservada només en part, de comèdies, etc.
  Va ser secretari del bisbe de Girona i es va relacionar amb poetes de l'època, com Lope de Vega.
  Des de 1951 té monument en la vila, i les rajoles a penjades a molts indrets porten frases commemoratives seves.
  Mn. Ramón Corbella i Lloret
  També cal nomenar entre els homes famosos de Vallfogona, Mn. Ramón Corbella i Lloret (Vallfogona 1850 – Vic 1924), eclesiàstic i militar. Va ser secretari dels bisbes José Morgades i José Torres i Bages. Durant la Tercera Guerra Carlina va obtenir el grau de comandant. Va ser ascendit a canonge de Vic l'any 1901 i va desplegar una notable activitat literària, així com diversos estudis de caràcter històric. També disposa d'un monòlit erigit en record de la seva obra.
  L'església parroquial de Santa Maria, amb culte a Sant Llorenç. Té una portalada romànica, però en la seva major part té elements gòtics i d'èpoques posteriors que assenyalen les successives reparacions. L'escultor Jordi de Déu va esculpir un retaule de pedra per a la capella de la Concepció, amb escenes Mariannes, del com només s'ha trobat una part. També cal nomenar la capella de Santa Bàrbara, inaugurada en 1617, feta pel mestre de cases de Cervera Miquel Rabiol, per encàrrec del rector García.
  En un racó de la plaça de l'Església poden contemplar-se encara avui, restes de parets medievals que van conformar l'edifici del Castell dels Templers – més tard dels hospitalaris. L'edifici recorda els orígens de Vallfogona, repoblat abans del 1038, conseqüència de la repoblació zonal que van fer els Queralt i els Cervelló.
  En aquells primers temps sota el domini dels Queralt i després dels Cervelló es repoblaria el lloc. El 1190 un descendent dels Queralt-Timor, Gombau d'Oluja el va donar a la Orde del Temple. Els Templers a principis de l'any 1200 instal·len la comanda de Vallfogona. Després de la dissolució dels templers, l'any 1312 va passar a poder dels Hospitalaris els quals el 1416 el var fer restaurar, en l'actualitat està en ruïnes.
  Va ser fundat l'any 1901 per Miguel Piera Martí, després que l'any 1850 el metge Lorenzo Sicart va realitzar un estudi sobre els beneficis de les seves aigües. La construcció de l'establiment es va realitzar segons el projecte de Francisco Vallés Ricoma. Es troba en un bonic paratge al costat del Riu Corb.
  Aquest balneari s'ha sabut conservar en molt bon estat des de principis del segle passat, en la seva part frontal es manté el magnific edifici principal de 1901 en forma d'H, però si accedim a la seva part posterior, trobem unes noves i modernes instal·lacions que han augmentat la capacitat dels seus serveis.
  El balneari està situat a 1,7 km a l'Est del casc urbà. Accedint-se des de la carretera T-224, que uneix les poblacions de Vallfogona de Riucord i Llorac.
  Cal destacar que encara que l'actual establiment data de principis de segle passat les seves aigües ja eren conegudes pels romans. Disposa de dues deus: La Font Grant (o Pudenta) i La Font Petita (o Salat).
  Sans i Travé, J.M.:"L'encomana del temple de Vallfogona de Riucorb. Primera part: la creació i formació del patrimoni (s. XII – XIII)", QHT, 1980, p 7-54