text: saragatona: el centre del món
  Però homeeee, si el centre del món era l'estació de Perpignan!!!!
  Miquel, ja veig que estem parlant del mateix. Justament aquest dimarts ens van canviar l'hora al Clínic, mentre estàvem allà, i per fer temps ens van acostar al Barri Gòtic que feia anys que no ens donava tant de tems per veureu tot. La primera desil·lusió va ser la Formiga d'Or. Ja imaginava que havia passat, però tot i així vaig entrar a preguntar. Un senyor va dir que els tems canvien i ara es diu HAPPY BOOK LA FORMIGA D'OR, per aquest ordre, el qual vol dir que almenys aquest HAPPY té un 51%. Mig barri és com dius: Avorrit!!
  No podíem passejar, els grups de turistes amb el guia inclòs, és molestaven entre ells
  Ens han robat a tots, Miquel
  Passejar per aquells carrers avui és plorar, com deia algú sobre escriure a Espanya. És una llàstima que els qui han de marxar a la força i obren en un altre cantó no s'hagin aplegat en algun punt concret de la ciutat en lloc d'estar escampats aquí i allà. Tot es complica.
  Ja veus com canvien les coses, Montse.
  I la qüestió, Josep, no és només l'estat actual, sinó que la tendència continua en aquest morir d'èxit turístic.
  A la Formiga, de totes maneres, encara hi ha força llibres, i continuen mantenint, suposo, perquè fa setmanes que no hi entro, una petita secció religiosa.
  Realment, Júlia, per a molts de nosaltres l'interès de les plantes baixes és mínim o inexistent i cada vegada s'estén més aquesta monotonia.
  Recordo el carrer Pelai quan era petit i hi passejava amb el meu pare. Repassàvem totes les botigues de fotografia, entre altres. Ara, tens raó, no hi ha massa a repassar.