text: Pojem státu, podstata st., účel a funkce st., vznik
  a vývoj st., znaky a typy st., formy řízení st., právní st.
  v politické uspořádání společnosti, které má monopol na legální (viz též legalita) i legitimní (viz též legitimita) užití fyzické moci, ustanovování zákonů a prosazování práva
  v z globálního pohledu jsou státy územní makrojednotky s determinujícím vlivem na územní rozsah socioekonomických procesů
  v specifickými znaky státu jsou:
  Ø organizace podle území; státní moc je nezávislá, omezená pouze rozsahem tohoto území a je vykonávana nad obyvatelstvem na tomto území
  Ø uplatnění státní moci (zvláštní veřejná moc, spočívající ve státním aparátu, který disponuje možností donucení)
  Ø svrchovanost
  v stát lze chápat v souhře několika protikladných skutečností:
  Ø jako vládu, exekutivní moc
  Ø jako souhrn a jednotu všech organizací, institucí a úřadů ve společnosti (legislativní, exekutivní a právní moc jsou chápány jako jediné)
  Ø jako celou společnost v protikladu k rodině, skupinám, stranám či organizacím
  Ø jako útvar, v němž lid, vládnoucí moc a území spadají pod jednu podstatu
  v názory na rozsah státních pravomocí a na charakter funkcí státu se liší v různých teoriích liberalismu a konzervativismu (popř. i totalitarismu)
  v za základní formy státu jsou obvykle považovány různé formy monarchie a republiky
  v podle způsobu vlády lze rozlišit režimy politické jednotlivých států (autokracie, demokracie, totalitarismus)
  v na základě vztahů mezi centrální vládou a rozsahem regionálních kompetencí lze rozlišit stát unitární a federaci
  v viz též právní stát, stát policejní
  v názory na vznik i účel státu se vyvíjely
  v v antice byla myšlenka státu většinou spjata s etickým ospravedlněním
  v podle Aristotela je výsledkem lidské přirozenosti sdružovat se, pro středověk bylo typické pojetí státu jako vlády státní moci ve jménu Boha
  v v osvícenství byl stát chápán jako uspořádání vytvořené člověkem a pro člověka
  v významná pro konstituování novodobého pojetí státu byla teorie smlouvy společenské a vypracování idejí práv lidských
  v principiálně odlišil stát a společenství (společnost občanskou) G. W. F. Hegel, který společenství chápal jako sumu individuí či skupin se zvláštními zájmy
  v zatímco stát považoval za nástroj k zajištění chybějící jednoty mocí
  v určité podoby vnitřního a vnějšího uspořádání státu
  v odráží se v nich:
  Ø jednak struktura vrcholových orgánů státní moci (tradičně počet vládnoucích, respektive způsob obsazování těchto orgánů a systém rozdělení moci mezi nimi)
  Ø jednak vztah držitelů moci k ovládaným (demokratický nebo autokratický)
  Ø a konečně územní rozčlenění státu (může jít např. o složený či jednotný stát)
  v politika forma vlády, v níž se neomezená státní moc soustřeďuje v rukou jednotlivce (monokracie) nebo úzké skupiny lidí (aristokracie, plutokracie, oligarchie)
  v výkon moci se v autokracii opírá většinou o ozbrojené síly a byrokratickou státní správu
  v často se uchyluje k diktátorským formám vládnutí
  v přeneseně neomezená vláda i v jiných společenských vztazích (v rodině, řízení práce ap.).
  Federace = stát složený
  v politická forma státního zřízení, ve které několik států tvoří jeden federální stát se společnou ústavou, státním občanstvím a nejvyššími státními orgány
  v část státních funkcí je vyhrazena společným federálním orgánům (zpravidla obrana, zahraniční styky, měnová politika)
  v ostatní funkce jsou v kompetenci orgánů jednotlivých členských států (především kultura a školství)
  v federace vzniká sloučením nezávislých států na základě mezinárodní smlouvy (USA) nebo rozdělením původního unitárního státu (ČSSR)
  v a to buď na principu národnostním (Jugoslávie)
  v nebo na základě historických státních útvarů (SRN)
  v názvy členských států federace mohou být různé: republika (ČSSR, SSSR), stát (USA, Brazílie), země (SRN, Rakousko), kanton (Švýcarsko)
  v federální parlament bývá obvykle dvoukomorový
  Ø jedna z komor se skládá ze zástupců jednotlivých členských států
  Ø v ní platí obvykle v zásadních otázkách zákaz majorizace
  v volnější formou spojení států je konfederace
  v spojení, spolek, sdružení, svazek
  v uzavírá se mezi organizacemi nebo státy sloučením některých politických, administrativních nebo ekonomických institucí, na které jednotliví členové přenesou část svých pravomocí
  v členové konfederace však (na rozdíl od federace) neztrácejí vlastní samostatnost jakožto subjekt mezinárodního práva
  v konfederativní orgány států zahrnují zejm. oblast zahraniční politiky, měnových otázek a obrany
  v jejich pravomoc není imperativní, rozhodnutí musí být schváleno kvalifikovanou většinou smluvních subjektů
  v některé konfederace států vyústily ve federaci (Německo, Švýcarsko), jiné zanikly, např. Senegambie
  v stát s jedinou soustavou nejvyšších státních orgánů a s jedinou ústavou
  v politický systém je řízen z jednoho vládního centra, jehož zákonodárná, výkonná a soudní moc platí pro území celého státu
  v případné pravomoci regionálních a lokálních úřadů jsou pouze delegovány centrální vládou a mohou být kdykoliv odvolány
  v priorita práva ve vztahu k politice a vládnutí
  v evropské pojetí právního státu vzniklo v Německu (19. stol.)
  v právní řád obsahuje ochranu a zabezpečení subjektivních práv
  v státní orgány mohou jen to, co je jim zákonem dovoleno
  v naopak občanům je dovoleno vše, co není zakázáno
  v předpoklady vzniku právního státu jsou jednak:
  Ø politické (demokratická forma vlády, oddělení politických stran od státu)
  Ø jednak právní (kontrola ústavnosti a zákonnosti, nezávislost rozhodování soudců, právní jistota aj.)
  různorodý a názorově široký ideový a politický proud zdůrazňující význam osobní svobody v ekonomických a politických záležitostech
  zdrojem tradičního liberalismu (A. Tocqueville, J. S. Mill) je racionalismus osvícenství a moderní přirozenoprávní pojetí společnosti
  filozofickým základem je představa autonomie individua, nepřikládajícího (na rozdíl od konzervativismu) takový význam tradici, kterému jde o vlastní sebeuskutečnění
  cílem liberalismu je svobodný rozvoj individuí bez působení racionálně neospravedlnitelných institucí
  politicky tradiční liberalismus vystupuje proti absolutismu a politickým privilegiím, požaduje odluku církve od státu a zdůrazňuje lidská a občanská práva a svobody, která jsou odůvodněna soukromým vlastnictvím a vzděláním a zajištěna ústavní dělbou moci a parlamentní organizací právního státu svobodných a rovnoprávných občanů
  v hospodářství prosazuje svobodnou konkurenci, jež vytváří spravedlivý ekonomický řád ze spontánního pohybu tržních sil (A. Smith; viz též laissez-faire, laissez-passer)
  normativní nárok každého individua na svobodný rozvoj a na rovné zajištění svobody postupně naráželo na rozpor mezi politickými a ekonomickými idejemi tradičního liberalismu
  reakcí na sociální otázku byl vznik sociálního liberalismu (L. T. Hobhouse, M. Keynes), který se vzdává soukromovlastnického individualismu a spojuje liberální ideje politické svobody a rovnosti s představou rovnosti sociální (zejm. rovnost životních šancí)
  v tomto smyslu je liberalismus obecně považován zejm. v USA prakticky za socialistickou ideologii
  odlišnou reakci představují neoliberalistické teorie (tzv. libertarianismus; M. Friedman, F. von Hayek), vracející se k tradičnímu liberalismu a požadující omezení sociálního státu, který chápou jako ohrožení soukromé svobody a rovnosti
  další reakcí je konzervativní liberalismus, který přejímá motivy konzervativní kritiky tradičního liberalismu
  zdůrazňuje zakotvení liberálních hodnot ve struktuře mravnosti a požaduje mravní obrodu společnosti
  obecně lpění na tradičních hodnotách, na tom, co je vžité
  pejorativně též zaujatost proti novému; zpátečnictví
  politologie = politický a teoreticko-politický přístup, pro nějž je typický skepticismus vůči návrhům na radikální změny společenského uspořádání, požadavek kontinuity institucí, odmítnutí radikálního individualismu, důraz na sociální dimenzi života člověka, obhajoba hierarchického uspořádání společenských institucí a nedotknutelnosti soukromého vlastnictví
  usiluje o legitimování hodnot, na nichž byla založena společnost (náboženství, rodina, soužití v obci)
  staví na požadavku zodpovědnosti občana
  zdůrazňuje vyváženost práv a povinností
  často kritizován jako ideologie třídního panství (jako praxe zaručující, že ti, kteří mají právě moc, si ji také podrží)
  konzervativismus vznikl jako reakce na Velkou francouzskou revoluci (E. Burke)
  termín poprvé použit v roce 1818 v názvu časopisu Le Conservateur F. R. de Chateaubriandem
  v 19. stol. konzervativismus ustoupil před doktrínami liberalismu, socialismu a nacionalismu, s nimiž zvítězila nová organizace společenských celků:
  centralizovaná státní správa
  tendence k ústřednímu plánování
  později budování státu na ideji tzv. sociální spravedlnosti
  v 50. – 70. letech 20. stol. se objevila nová vlna konzervativismu, zejména v USA (F. A. von Hayek) a ve Velké Británii
  ostře kritizující centralizaci a byrokratizaci moderních států a požadující ekonomický liberalismus
  Pojmenování státu
  15. stol., Itálie, výraz "stato" = status = ústava, řád
  16. stol., Machiavelli začal slovo stát používat v politické teorii
  staří Řekové pojmenovávali svůj stát jako "polis" = pouze město s jeho nejbližším okolím
  vznik tzv. městských států
  Římané měli pojmenování "civitas" = obec; po té název "impérium" pro pojmenování Římské říše
  existují různé teorie, proč stát vnikl
  vycházela z božského původu státu, respektive panovníka
  odnož náboženské teorie
  snaží se ospravedlnit absolutní stát
  vychází z představy, že stát vznikl z rodiny, jejím postupným rozšiřováním
  pojetí státu je inspirováno přírodou
  stát je vláda silnějšího
  lidé jsou odmalička náchylní k ovládání a k vládnutí
  to umožňuje vznik autority
  právním důvodem vzniku státu je smluvní dohoda mezi lidmi
  na základě smlouvy se lidé dobrovolně vzdali části své suverenity ve prospěch celku
  Podstata státu
  každý stát je složen z několika prvků:
  suchozemský prostor, plocha vnitřních a pobřežních vod, prostor nad nimi i pod mini
  všechny osoby, které obývají určité území a spadají pod státní moc
  státní organizace (vláda, státní moc, právní řád)
  tvořen několika složkami hierarchicky uspořádané
  nejvyšší složkou jsou orgány státní moci – parlament, vláda, soudy
  pod nimi je administrativní a správní aparát, armáda, policie
  vládnout tedy znamená přikazovat a mít možnost donutit, při každém porušení musí následovat sankce
  ani dem. systém se neobejde bez ozbrojených sil
  Vymezení státu podle obyvatelstva
  existují dvě základní politické doktríny
  je reprezentována liberálním a liberálně demokratickým proudem
  opírá se o svobodu a individuální práva jednotlivce
  upřednostňuje suverenitu jednotlivce nad suverenitou celku – lidé se dohodli a ne ochranu svou založili stát
  kolektivistická
  zahrnuje všechny socialistické směry (Marx, Engels) a organické (Aristoteles, Hegel, …)
  mají blízko k teoriím nacionalistickým
  vychází z analogie biologického organismu, stát je chápán jako organismus
  je to souhrn vzájemně propojených, závislých orgánů
  každý jednotlivec má přesně danou funkci, kterou nesmí měnit
  ztrácí tak možnost svobodného výběru
  tato teorie podporuje vznik autoritářských režimů – zejména fašizmus
  snaha zavést model sociálně spravedlivého státu
  tato teorie ale upřednostňuje celek nad jedincem, zakládá stát na třídním, národním principu
  nepřátelská třída, národ přijde o svá práva
  proto je výhodnější založit stát na občanském principu = stát občanů
  jsou vnitřní a vnější
  garance základního práva a svobody občanů, zachování vnitřního řádu a spravedlnosti
  přebírání funkcí, které společnost nemůže vykonávat
  podíl státu na školství, zdravotnictví, soc. zabezpečení, kultuře, …
  angažování se ve věcech světového míru, mezinárodní bezpečnosti, vzájemné spolupráce, pomoci
  na základě mez. smluv stát umožňuje občanům získávat výhody z těchto smluv – např.: cestovní ruch, vzdělávání, zdravotní péče, …
  fci vnější a zároveň vnitřní je fce obranná = zabezpečení územní celistvosti
  fce státu plně fungují pouze v dem. režimech
  orgány státní správy, jejich působnost
  Správa veřejná
  v obstarávání veřejných úkolů nebo činnosti sledující veřejný zájem (spravování)
  v soubor institucí, které zajišťují vykonávání tohoto spravování
  v úkolem správy veřejné je zejm.:
  Ø ochrana veřejného pořádku a zajišťování bezpečnosti
  Ø obrana státu, realizace zahraniční politiky
  Ø provádění hospodářské politiky státu
  Ø péče v sociální oblasti, ve sféře zdravotnictví, školství, kultury, vědy a výzkumu
  Ø ochrana životního prostředí
  Ø zabezpečování dopravy a spojů
  Ø přijímání obecně závazných právních předpisů
  Ø trestání přestupků a jiných správních deliktů
  Ø rozhodování o individuálních právech a povinnostech fyzických a právnických osob aj.
  v nositelem správy veřejné mohou být i jiné subjekty než stát, např.:
  § vyšší územně samosprávné celky
  § nebo profesní komory
  v souhrn určitých pravidel jednání na veřejnosti, jejichž zachovávání podmiňuje (podle obecně sdíleného přesvědčení) existenci pokojných a řádných společenských vztahů
  v ne všechna tato pravidla jsou výslovně formulována v právních normách (pojem veřejný pořádek není právně definován), právo však zachovávání veřejného pořádku chrání
  v v oblasti správního práva je přestupkem proti veřejnému pořádku např. porušení nočního klidu nebo vyvolání veřejného pohoršení
  Akt správní
  v akt aplikace práva při výkonu veřejné správy, jehož specifickým znakem je konkrétnost
  v řeší jednotlivé věci jmenovitě určených osob a je bezprostředně zaměřen na vyvolání právních účinků, tj. na vznik, změnu, zánik nebo autoritativní potvrzení vztahů správního práva
  Omezení ve správním právu
  v a) omezení smluvní aktivity subjektů veřejné správy, která se mohou vztahovat jak k omezení ve správním právu při uzavírání veřejnoprávních smluv, tak k omezení ve správním právu ve věcech soukromoprávních, zejm. pokud jde o výkon majetkových práv
  v b) vyvlastnění jako nucený přechod vlastnického práva k pozemkům či stavbám na základě správního aktu
  Ø do majetkových práv lze zasáhnout i nuceným omezením vlastnického práva nebo zřízením, zrušením, popř. omezením práva odpovídajícího věcnému břemeni k pozemkům nebo stavbám na základě správního aktu
  Ø vyvlastnění a nucené omezení vlastnického práva je možné jen ve veřejném zájmu, na základě zákona a za náhradu
  v c) územní omezení majetkových práv (např. chráněné území)
  v d) jiná omezení majetkových práv (např. dispozice s kulturními památkami), podléhající zákonným omezením nebo stanovení veřejnoprávních podmínek pro nabývání, držení či užívání některých věcí, zákaz držení některých věcí, povinnost zničit věc
  v právní odvětví zahrnující soubor právních norem upravujících veřejnou správu
  v vztahuje se na činnost a organizaci veřejné správy a na vztahy vznikající mezi jejími nositeli na jedné straně a fyzickými nebo právnickými osobami na straně druhé
  v právo správní není právem kodifikovaným. Právo správní se dělí na obecné a zvláštní, na hmotné a procesní, z něhož se někdy zvlášť vyčleňuje právo organizační (institucí)
  v veřejná správa, kterou stát vykonává přímo pomocí správních úřadů, které si za tím účelem zřizuje, nebo zprostředkovaně jinými subjekty veřejné správy, na které výkon správy státní přenese
  v při výkonu správy státní jsou jiné subjekty veřejné správy podřízeny režimu pro přímý výkon správy státní
  Služba veřejná
  v služba státní – pojem užívaný k označení právních poměrů zaměstnanců ve státní správě, popř. v dalších institucích státu nebo jiných nositelů veřejné správy
  v služba veřejná může také znamenat okruh zaměstnanců nebo jejich činnost
  v služba veřejná se vyznačuje zejm. tím, že odlišuje veřejné zaměstnance od jiných zaměstnaneckých kategorií a pro jejich právní poměry vytváří zvláštní veřejnoprávní úpravu (tzv. úřednické právo)
  v orgán veřejné moci, který je zřízen k výkonu státní správy v určitém územním obvodě (kraji)
  v krajský úřad vystupuje v rámci své územní působnosti jako nadřízený orgán ve vztahu k příslušným obcím a orgánům obcí, a to pouze v těch případech, kdy na ně byl zákonem přenesen výkon úkolů státní správy