text: základní eko. pojmy - Všichni všem
  vsichnivsem.cz -> Střední školy -> OA Eldo, Brno -> Ekonomie -> základní eko. pojmy
  Přidáno: 17.04.2012 16:14
  Popis: mat. otázka
  Výroba, výrobní proces, základní ekonomické pojmy
  Ekonomie se zabývá běžným rozhodováním člověka a fungováním ekonomiky státu – tj. chováním firem, nezaměstnaností, inflací, mezinárodními obchodními vztahy atd.
  Ekonomie jako samostatná věda existuje asi 200 let. Zakladatelem byl Adam Smith, který napsal dílo Pojednání o podstatě a původu bohatství národů, kde vystihuje podstatu fungování tržní ekonomiky.
  Patří mezi vědy společenské, které zkoumají chování a jednání člověka. Využívá matematické a statistické metody, zabývá se zákonitostmi jednání průměrného člověka.
  Ekonomickou teorii můžeme rozdělit na:
  a) Makroekonomii – zabývá se studiem ekonomiky státu jako celku
  b) Mikroekonomii – zkoumá pravidla chování jednotlivých ekonomických prvků-domácností, firem, otázkou cen.
  Ekonomie je věda o obecných souvislostech ekonomického života společnosti, viděných v jejich celku.
  Potřeby – lidská potřeba je pocit nedostatku, který nutí člověka jednat tak, aby tento pocit odstranil.
  a)Biologické – tj. vrozené, např. jídlo, spánek, teplo, bezpečí
  b) Sociální – tj. společenské, např. úspěch, seberealizace, kulturní vyžití
  c) Hmotné – vyjadřují požedavek mít, užívat věci (auto, dům..)
  d) Nehmotné – vyjadřují potřebu mít, užívat vlastnosti, dovednosti (umět cizí jazyky, řídit auto)
  e) Individuální – tj. potřeba jedince.
  f) Kolektivní – škola, osvětlení, bezpečnost, komunikace-pro více lidí.
  Podle toho, jestli je můžeme nebo nemůžeme odložit, jsou potřeby:
  a) Zbytné – jejich uspokojení můžeme odložit (třeba jít si koupit svačinu v kantýně).
  b) Nezbytné – jejich uspokojení nemůžeme odložit, např. akutní návštěva lékaře (zuby, slepé střevo), nebo WC.
  Potřeby se liší svým charakterem a naléhavostí u různých skupin a jedinců obyvatelstva. Jiné mají na vesnici a jiné ve městě.
  Liší se i u celých společností v čase i místě (Afrika, Švédsko).
  Podstatnou část potřeb uspokojuje člověk různými předměty a činnostmi, které jsou pro něj nějak užitečné.
  Užitečné předměty – statky.
  Užitečné činnosti – služby.
  a) Volné – vyskytují se volně v neomezené míře, můžeme je užívat bezprostředně (vzduch, voda, slunce-světlo).
  b) Ekonomické – vyskytují se omezeně, jsou proto vzácné, není jich dostatek a jsou zpravidla výsledkem lidské práce. Slouží k uspokojení lidských potřeb (jídlo, ošacení školní batoh=hmotné a počítačový program, projekt, recept, znalost cizího jazyka = nehmotné). Musíme za ně platit.
  Ekonomické statky dělíme podle jejich použití na:
  a) Spotřební statky – slouží k přímé spotřebě konečné, např. pero, sešit, kniha.
  b) Kapitálové – pomocí nich se vyrábí další statky, spotřební a kapitálové, tj. užitečné předměty.
  Jsou cizí činnosti, které uspokojují lidské potřeby. Dělíme je na:
  a) Věcné – jsou to cizí činnosti, které zlepšují nebo obnovují užitečné vlastnosti předmětů, výrobků (opravy..)
  b) Osobní – směřují přímo k člověku (kadeřnictví..)
  Hmotné a nehmotné potřeby uspokojujeme pomocí hmotných a nehmotných statků a pomocí věcných a osobních služeb.
  Užití statků a služeb k účelům, pro které byly vytvořeny nazýváme spotřebou. Spotřeba je:
  a) Individulální – je to vlastně užití statků a služeb k uspokojení individuálních potřeb (trh, nakupujeme z příjmů)
  b) Kolektivní (veřejná) spotřeba je uspokojení kolektivní potřeby spotřebou veřejných statků a služeb (stát rozhoduje, osvětlení..)
  c) Postupná – jde o opakované užití věci (tužka).
  d) Jednorázová – jde o jednorázovou spotřebu, užití věci (potraviny, plenky, elektřina)
  Výroba je záměrná lidská činnost sloužící k vytváření ekonomických statků. Předpokladem výrobní činnosti je existence výrobních zdrojů:
  1. Lidská práce
  2. Přírodní zdroje (půda, voda suroviny). 1. a 2. jsou prvotní zdroje a druhotným zdrojem je
  3. Kapitál – tj. všichni ostatní hmotní činitelé, které se ve výrobě používají (budovy, stroje, materiál). Od přírodních zdrojů se liší tím, te jsou výsledkem lidské práce.
  4. Informace – rozvoj úrovně techniky a technologie, vědy a vzdělanosti.
  Přeměna výrobních zdrojů na ekonomické statky se nazývá výrobní proces. Výrobní proces probíhá jako:
  a) pracovní proces – vynakládání lidské práce
  b) přírodní proces – růst plodin, zrání, kvašení
  c) technologický proces – tj. promyšlené využití kapitálu
  Takže do výrobního procesu vstupují práce, přírodní zdroje, kapitál a informace. Ve výrobním procesu práce probíhá jako pracovní proces, přírodní zdroje jako přírodní proces a kapitál a informace jako technologický proces. Výstupem z výrobního procesu jsou spotřební a kapitálové statky.
  Práce - je cílevědomá lidská činnost, která s použitím přírodních zdrojů a kapitálu vytváří statky a služby k uspokojení potřeb.
  Pracovní síla je schopnost člověka pracovat, je to souhrn fyzických a psychických schopností člověka vykonávat práci (vědomosti).
  Pracovní silou není člověk sám, ale jeho schopnost pracovat (nemocný člověk nebo dítě nejsou pracovními silami).
  Práce je omezený výrobní zdroj, a to počtem pracovníků nebo počtem obyvatelstva v produktivním věku (18 – 72 let).
  -	Fyzická – převládá činnost svalů, např. kovář, švadlena, horník
  -	Duševní – při práci převládá činnost mozku a nervů, např. programátor, účetní, ekonom.
  -	Jednoduchá- je třeba méně znalostí a dovedností, např. popelář, zedník, kopáč.
  -	Složitá – je třeba mnoho znalostí a dovedností, např. lékař, ekonom
  -	Mechanická – při práci jsou opakovány předem známé pracovní postupy, např. u pásu, švadlena ve firmě (rutinní)
  -	Tvůrčí – vznikají nová řešení, např. sochař, malíř, architekt.
  Produktivita práce – je její účinnost. Měříme ji množstvím produkce za určitou časovou jednotku, nebo podílem obratu na jednoho pracovníka. Růst produktivity práce je založen na:
  1. Využití dokonalejší techniky
  2. Zlepšení organizace výroby
  3. Využití dokonalejších technologií
  V případě méně dokonalé techniky je významným faktorem produktivity práce zručnost výrobce.
  Intenzita práce – je množství práce vynakládané za časovou jednotku. Růst intenzity znamená, že roste pracovní úsilí (počítání příkladů). I v případě zvýšení intenzity práce je dosaženo vyššího výkonu.
  Možnosti růstu IP jsou omezeny fyzickými schopnostmi člověka. Od určitého stupně je další intenzita práce nežádoucí – zmetkovitost, příliš dlouhá doba na obnovení fyzických schopností.
  Dělba práce – je rozdělení pracovních činností mezi jednotlivce a skupiny lidí.
  Specializace – je umožněna dělbou práce a je to zaměření jednotlivců a skupin lidí na určitý druh práce. Specializací dosahují výrobci vyšší výkony ve srovnání s výrobci univerzálními.