text: increasing popularity » Blog Archive » Jan Palach se před jednačtyřiceti lety zapálil
  Kronika 16.01.2010
  Jméno Jan Palach bude již navždy symbolem. 16. ledna 1969 se zapálil na horním konci Václavského náměstí na protest proti postupující demoralizaci českého národa pod tlakem sovětské okupace.
  Řízením osudu jsem na vysoké škole navštěvovala malou posluchárnu, kde probíhaly přednášky z psychologie. Po čase jsem se dozvěděla, že je to místnost, kde dříve bylo oddělení Kliniky popálenin FNKV a kde také 19. ledna Jan Palach podlehl svým zraněním. Všichni vnímali atmosféru toho místa a občas se ozvala otázka: "Šlo o sebevraždu, nebo o sebeobětování?"
  Naše kultura povětšinou akt sebevraždy odsuzuje a v úpřípadě Jana Palacha se také někdy objevují hlasy, že měl raději žít a být prospěšný. Ale právě v tomto případě všechno stojí tzaké jinak. Čin Jana Palacha nebyl činem zoufalce. Byl to vědomý protest proti lhostejnosti, záměrně brutální a neodvolatelný protest, neboť každá jiná forma protestu by v té době zapadla. Palachův čin pak zopakovali ještě další lidé, nejznámější z nich je Jan Zajíc, který se upálil 25. února 1969, a Evžen Plocek, který jej následoval 4. dubna 1969.
  Celkem se se do konce dubna 1969 pokusilo o sebevraždu dvacet šest lidí, z toho sedm zemřelo. Jména dalších jsou Josef Hlavatý, Miroslav malinka a Blanka Nacházelová. Totalitní moci se dařilo tyto oběti utajit, dosud se na ně téměř nevzpomíná.
  Dosáhl mladý student něčeho? Víme, že marasmus po krátkém otřesu z jeho smrti pokračoval. Normalizace se převalila tak jako tak přes milióny lidí. Převládly strach, lhostejnost a prospěchářství. A přesto někde ve spodních proudech národního vědomí vzpomínka na Jana Palacha přežila. Na jeho hrobě se stále objevovaly květiny a svíčky, i když v roce 1973 byly jeho ostatky převezeny tajně do Všetat, v jeho jménu vyšli lidé do ulic v lednu 1989.
  Komunističtí ideologové se snažili památku na tohoto českého vlastence vymazat z paměti národa, šířili fámy o jakémsi vydírání ze Západu, o manipulaci, jíž prý byl Palach pouhou bezmocnou obětí, o jeho údajné duševní poruše a podobně. Přesto zůstal Jan Palach symbolem. Bylo by smutné, kdybychom na něj zapomněli nyní a kdybychom jeho ideály opustili, možná z jiných důvodů než před jednačtyřiceti lety, ale stejně slabošsky.
  Leden 16th, 2010 at 9:35
  Jan Palach a jeho následovníci dali lidem možnost něčeho se přidržet, uvědomit si, o co stojí. Nejspíš úplně jinak, než sám předpokládal, ovšem ne méně účinně.
  Historie prokázala, že jeho čin v lidech působil celých těch dalších 20 let. V někom velice otevřeně a viditelně, v jiném alespoň někde ve skrytu duše. V obecnější rovině (už ne my vs. okupant, ale my vs. ten či onen projev zla, v oblastech fyzických, duševních i duchovních, veřejně i v soukromí) je čin Jana Palacha mementem dodnes.
  Slovům sebeoběť i sebevražda se pokaždé trochu posune význam, slyšíme-li je od lékaře, od občanského aktivisty, od theologa, od filosofa, kteří se snaží pochopit, co se stalo, co to znamená.
  Nebo na druhé straně od moralisty, sudičkáře, který si sebe sama plete s etalonem správnosti nebo rovnou s Bohem a svůj teplý flíček s Božím královstvím. Takového totiž Palachův čin usvědčuje a potrefená husa zakejhá.
  Důležité je, že Jan Palach v tom co udělal, neutíkal od problému, nedezertoval ze světa. Udělal to proto, aby druhým mohl něco dát.
  Leden 16th, 2010 at 16:55
  Takto presne bych chtela umet formulovat svoje pocity,vnimani, Ondreji diky, mysim, ze jsi tu rekl par krasnych slov za spousty z nas.
  Leden 17th, 2010 at 9:17
  Ja osobne zastavam nazor, ze obetovat mlady zivot na protest byt i tak zrudnemu rezimu jako je komunismus, je cena prilis velka. Ja vidim i zdrcenou matku Jana Palacha, ktera mela jedineho syna a to jak ji rezim vlacel blatem a spinou az do konce zivota. Mam k Janu Palachovi uctu, provest tak strasny cin, k tomu je treba odvaha, kterou ma malokdo, ale presto jako otec jeho cin odsuzuji. Uz i proto, ze odstartoval dalsi zbytecne obetovani zivotu dalsich mladych lidi.Kdy uz bojovat tajk bych bojoval jako Masinove. Na poherb Palacha si dobre vzpominam. Vsechny skoly vcetne nasi se zucastnili pochodu na Vaclavske namesti.
  Leden 18th, 2010 at 0:52
  Neumim porovnavat Masiny a Palacha, pro mne jsou priklady hrdinu, jakych v tomto narode zas tolik nebylo, abych je chtela hodnotit porovnavanim, kazdy cin mel ve sve dobe svuj neopakovatelny vyznam, ohromny vyznam.
  Pokud vim, Jan Palach byl ve skupine,kde on byl jako prvni vybran losem, tedy ne ze on o sve vuli vedl dalsi svou cestou, ale jako prvni nastoupil predem dohodnutou cestu… Ale to je jen malickost, to neni vyznamne rozebirat. Jeho rodice trpeli jeho smrti jako rodice vzacneho cloveka, smutkem po skvelem synovi, nemyslim, ze jim v myslich delal problem komunisticky hmyz a bolsevicke kydy o jejich synovi. A ze ten cin mel svuj ohromny vliv,to je hola skutecnost.