text: Editorial - Literární novinky
  Kore wa kiša des. To je japonsky. Abyste rozuměli, je to jediná věta, kterou umím japonsky. Skládá se ze slovesa se sponou Kore wa a podstatného jména kiša. Toto spojení mi utkvělo v hlavě náhodou, když jsem zkoušela svého přítele ze slovíček. Ale je to myslím nadmíru užitečné. Člověk nikdy neví, kdy bude odkázán jen sám na sebe a své jazykové schopnosti. Jedna věta, jedno slovo může zachránit člo
  stejně jako každý den jsem v ranním shonu nasedla do metra, rohlík v ruce a noviny pod paží. Vždycky si ráda prohlížím lidi, kteří se mnou cestují. Ne nijak nápadně, jen tak poočku. Občas se ale stane, že mě někdo zaujme. Jednou to byla paní s vysokým křiklavě červeným účesem, jindy malý klučík, který téměř filozoficky rozebíral své problémy s maminkou. Tentokrát jsem si ale všim
  První řada, nic mi nebrání ve výhledu. Na jevišti T. M. a M. Š. Hrozivá gesta, jekot, slzy – ta holka do toho dává opravdu všechno. Teď snižuje hlas, rýpe do něj prstem. M. Š. smutně klopí oči, zapomněl text? Ne – zvedá hlavu, nadechuje se. Vrací úder a pohledem ji přetlačí zpět na výchozí pozici celé hry. Nádhera! Tam a zpět, tam a zpět. Na scénu přichází D. J., M. Š. ji sjede pohled