text: Aktuality - rok 2003
  A na konec roku z trochu jiného soudku...
  Doktorský řemeslo je řemeslo nevděčný - v tomhle punktu vám může pomoct jen pámbu, kterej vám dá svatou trpělivost. Dokud zubatá vobchází kolem, slibujou lidi hory doly, jen když ji vodeženete. Ale jak nim votrne, hned maj krátkou paměť. A esi vono bylo toho doktora vubec zapotřebí? Možná, že by se to s pomocej boži srounalo samo!
  A nedej bože, aby vám pacient pod rukama dodejchal! Hned to všecko padá na vaši hlavu. Žádná vůle boží, žádnej vosud. Starou bačkoru! Lempl ste a neznaboh, a kdybyste přišel vo hodinu dřiu, moh dědek eště běhat. Sedumavosumdesát roku neni žádnej věk. Dyť eště před tejdem vyzunk flašku šiškouky, a jak mu chutnala! Je prauda, že pak už jen ležel v posteli a voda z něj nešla ven, vobě nohy měl jako konve a v ksichtě byl celej fialovej. Ale furt eště dejchal, když vás volali! A vy ste mu místo kurýrování dokázal akorát zatlačit voči! Kde to sme?
  Z knihy Kláry Hoffmanové Vrdlouhání aneb prauda vo zázračným uzdravování, nakladatelství Buk, 1997.
  Další přírůstek do rubriky Z terénu - stránka aktualit ZZS Plzeňského kraje.
  A ještě dáreček od jednoho z našich čtenářů: pár postřehů o záchrance v zemi vycházejícího slunce v rubrice Zajímvosti
  Malou pozornost pod stromeček najdete v rubrice Screensavery, kam přibyl nový spořič, tentokrát na téma Sanitky.
  Blíží se konec roku a tak se sluší dát k lepšímu něco opravdu, ale opravdu veselého: což třeba přepis "diskuse" pánů J.Z. a L.R z nedělní Sedmičky TV NOVA na téma "Sanitka bez lékaře"? Dobře se bavte a jenom pozor, aby se vám ze samé radosti nad školním příkladem objektivní žurnalistiky a následující konstruktivní disputace pánů poslanců neudělalo poněkud nevolno...
  První z plánovaných osmi nových vrtulníků EC135 přebírá dnes Letecká služba Policie ČR a stává se tak po společnosti DSA jejich druhým provozovatelem v ČR. První stroj (imatrikulace OK-BYA) má specializovanou zdravotnickou zástavbu a v brzké době nahradí nové předpisy již nesplňující Bo105CBS4 na stanovišti Letecké záchranné služby v Hradci Králové. Další obrázky viz naše Fotogalerie.
  Problematika posádek rychlé zdravotnické pomoci se opět stává více než aktuální (viz ZDE nebo TADY a koneckonců i viz naše diskuzní fórum). Ať kdo chce nebo nechce, posádky RZP jsou denní realitou, ale jejich kompetence a indikace nasazení jsou stále tak trochu na vodě a zatím není nikdo, kdo by se pokusil dát této "vodě" alespoň nějaký odborný řád. Teprve "za pochodu" leckde zjišťujeme, že RZP není jenom "sanitka bez doktora", ale musí jít o systém, stojící na precizní práci dispečinků, odbornosti a kvalitním výcviku posádek, metodice práce daleko blížší "scoop and run" než pro nás zatím obvyklému "stay and play", a v neposlední řadě na schopnosti cílových zdravotnických zařízení daleko pružněji reagovat na příjem pacienta.
  Automatizované externí defibrilátory (AED) představují v oblasti přednemocniční resuscitace jeden ze šlágrů posledních let. Jejich účinnost je prokázána řadou studií jako téměř srovnatelná s konvenční defibrilací zdravotníkem. Není sporu o tom, že AED fungují, pokud se v čase a prostoru "potkají" fibrilující pacient a AED. Problémem je, jak v rámci konceptu veřejně dostupné defibrilace zařídit, aby se "ti dva" potkali ve správný čas na správném místě. V tomto bodě zatím bohužel není zcela jasno... blíže viz Použítí AED "first respondery" při mimonemocniční náhlé zástavě oběhu
  Hra Škatulata hejbejte se probíhá v současné době mezi provozovateli vrtulníků LZS: HELICOPTER s.r.o. končí v Budějovicích (čímž nejspíš na záchrance končí i typ PZL Kania), místo něj se sem přesouvá z Brna Alfa Helikopter s.r.o. (v logu mají Helicopter - nevíte někdo, jak se doopravdy jmenují?!), a do Brna zatím s roční smlouvou expanduje Delta System Air a.s. Přesuny probíhají na základě výběrového řízení, které proběhlo minulý týden v Praze.
  Po krátké době znovu o automatických externích defibrilátorech (AED): prosincovém čísle British Medical Journalu vychází prospektivní kontrolovaná studie autorů van Alema a spol. z nizozemského Amsterdamu o vlivu využití hasičů a policistů vybavených AED jako "first responderů" na přežívání pacientů s náhlou zástavou oběhu a komorovou fibrilací jako prvním rytmem. Přestože sledovaný systém vede k statisticky významnému zvýšení ROSC (obnovení spontánní cirkulace na místě), hypotézu o příznivém vlivu na dlouhodobé přežití se bohužel nepodařilo statisticky dostatečně doložit (přežilo18% vs. 15% pacientů v kontrolní skupině). Podrobnější informaci o práci, která je zajímavá nejen svými výsledky, ale i precizně připravenou metodikou, chystám (ovšem pokud někdo v nejbližších dnech nezruší vánoce a další kratochvíle, nevím, kdy nachystám...).
  Beechcraft C 90B King Air s imatrikulací OK-BKS, v uplynulých letech velmi hojně využívaný pro transporty zraněných a nemocných českých občanů ze zahraničí, byl společností ABA-air prodán a ještě do konce roku by měl opustit ČR. Jeho "práci" převzala zejména proudová Cessna Citation společnosti Silesia Air, příležitostně také menší vrtulová Cessna 421 a L410UVP Turbolet.
  Jak se můžete přesvědčit v naší statistice přístupů, server ZACHRANNASLUZBA.CZ je poměrně hojně navštěvovaný i z cizokrajna - a občas nám také přijde nějaký ten zajímavý mail s "exotickou známkou" - jako třeba tenhle: "Jmenuji se Tsaniklidis Emmanouil a jsem lekar pracujici v zachranne sluzbe v Recku, v Athenach. Mozna se divite ze pisu Vam v cestine , ale studoval jsem v Brne na lekarske fakulte. Pracuji v zachranne sluzbe na plny uvazek temer 2 roky, jsem atestovany chirurg. Kvuli tomu ze casto navstevuji vas internet site ,a ctu vase cinnosti, chtel bych Vam poblahoprat za dobrou organizaci Vaseho prednemocnicniho systemu a za dobrou praci kterou absolvujete. Jezdim i ja sanitkou, ale take ambulantni motorkou na hodne pripadu. Jizdy motorkou (jeden lekar a jeden zachranar) se uskutecnuji v Athenach asi 7 let. V posledni dobe se tym ambulantnich motorek rozsiruje. Dnes, zachranna sluzba v Athenach ma 15 motorek...". Děkujeme!!!
  "Veřejně dostupné AED (automatické externí defibriátory, pozn. of.) zdvojnásobují přežití", tvrdí titulek v The Journal of EMS, pokud je ovšem kardiaci nosí s sebou v kapse (dodává of.) Blíže o právě představené studii American Heart Association v rubrice Zajímavosti...
  V posledním čísle časopisu American Journal of Respiratory and Critical Care Medicine vychází práce dokumentující protektivní efekt hyperkapnie na šokovou odezvu plicní tkáně. Cestou samozřejmě není hypoventilace pacienta, ale umělé obohacování vdechované směsi o CO2 na úroveň do 5%. Myšlenka je zatím ve stádiu zrodu, nicméně v in vitro i in vivo modelech jsou výsledky slibné. Budeme jednou vozit v sanitách sifonové bombičky?
  Leteckými transporty pacientů s akutními koronárními syndromy se zabývá článek kanadských autorů Essebaga a spol. v posledním čísle časopisu Chest. Akutní vrtulníkové transporty ke koronární intervenci na relativně krátké vzdálenosti (viděno z kanadského měřítka) považují autoři za bezpečné a účelné. V poslední době ale výrazně přibývají i transporty běžnými linkovými lety na dlouhých, často i transoceánských linkách (motivované sociálními i ekonomickými důvody). Zde doporučuje článek pečlivě vážit riziko a přínos transportu (to by jeden neřek, pozn. off.) a volá po stanovení jasných a přesných kritérií pro indikaci i povinné zabezpečení takových letů.
  Trocha legislativy o zneužívání tísňových linek: Zákon 151/2000 Sb., §97 odstavec 3, písmeno e): Úřad (=ČTÚ, pozn. of.) uloží pokutu až do výše 100 000 Kč fyzické osobě, která uskutečnila zlomyslné volání prostřednictvím tísňového volání. A dál §99: Pokud fyzická osoba opakovaně uskutečňuje zlomyslná volání na linku tísňového volání nebo nelze tuto osobu zjistit, může Úřad rozhodnout o vyřazení koncového zařízení z provozu. Takže ne že by se nedalo, jen chtít...
  Tak se nám v posledních dnech zase vyrojily nehody sanitek... Ať mají příčiny jakékoliv, mějme prosím stále na paměti, že podstatné je dojet, nikoliv překonat rekord. Žádná světová studie neprokázala u žádné skupiny výzev s výjimkou náhlých zástav oběhu reálný přínos jízdy rychlejší než připouští příslušná zákonná úprava. Naopak obecně jízda "na majáky" zcela prokazatelně zvyšuje riziko nehod, a to nejen sanitek, ale také sekundárních nehod jiných vozidel v souvislosti s průjezdem sanitky. Mezi rutinní úkoly operačního střediska by mělo patřit stanovení naléhavosti výzvy a styl jízdy k "případu" by měl této naléhavosti odpovídat. Paušální rychlá jízda "na majáky" k jakémukoliv případu není přiměřeným a odůvodnitelným rizikem, ale nesmyslným hazardem se zdravím a životy posádek, ale i ostatních účastníků silničního provozu. A to nemluvím o posádkách sanit dopravních zdravotních služeb, proplétajících se Prahou za divokého houkání a hornování, přičemž "na palubě" se křečovitě drží berličky babička jedoucí z nemocnice domů...
  Několikrát v posledních týdnech se veřejnost ze sdělovacích prostředků dozvěděla, že po zavolání "záchranky" na místo přijela sanitka, v jejíž posádce nebyl lékař. Tato skutečnost byla opakovaně komentována jako "neuvěřitelná" či "skandální". Jak to tedy je s lékaři v sanitkách? Je to skutečně "tak zlé", že na výzvu o pomoc musí jezdit "jenom" sestry, nebo je to snad naopak normální? Viz článek Sanitka bez lékaře - norma, nebo skandál? v rubrice Pro pacienty.
  Pár novinek z čerstvé literatury: v listopadovém čísle Annals of Emergency Medicine analyzují autoři Knightová a spol. 14109 případů pacientů, kteří v letech 1996 - 1998 odmítli přednemocniční péči záchranné služby v Utahu. Téměř 20% z nich v následujícím týdnu stejně vyhledalo pomoc na Emergency departmentu, ke 3% znovu vyjížděla záchranka. 25 pacientů (0,2%) odmítnuvších ošetření (3/4 z nichž bylo starších 64 let) během týdne po odmítnutí zemřelo.
  Další metaanalýza z The Cochrane Library - tentokrát na téma Tekutinové náhrady u pacientů s krvácením: cílem práce, kterou vypracovala skupina přednemocniční traumatologie Světové zdravotnické organizace bylo pokusit se rozhodnout dlouho trvající spor o taktiku podávání tekutin u těchto pacientů (taktika masivních náhrad s cílem udržet systémový tlak za cenu rizika prohloubení krvácení ve srovnání s taktikou minimální náhrady do doby definitivního zastavení krvácení). Autoři přitom dospívají v podstatě ke stejnému závěru, jako zde již před časem citovaná metaanalýza a konsensuální doporučení britských autorů z roku 2002: nebyl nalezen žádný důkaz pro nebo proti časným masivním náhradám u stavů s přetrvávajícím krvácením. Optimální strategie infuzní terapie u těchto stavů je tedy nadále sporná.
  Radiové systémy se pro operační řízení tísňových složek, a záchranné služby nevyjímaje, využívají již několik desetiletí. Jejich přínos - ve srovnání s dříve používaným dorozumíváním pevnými telefonními linkami - je zřejmý... aneb Úvod do problematiky radiových sítí v Odborných tématech
  ÚZIS dal k dispozici souhrnné statistické údaje za rok 2002 vyplývající z výkazů o činnosti záchranných služeb - neboli z "proslaveného" dotazníku A(MZ) 1-01. Oscanovaný originál najdete na stránkách Společnosti urgentní medicíny a medicíny katastrof, stručný komentovaný souhrn přinášíme v rubrice Zajímavosti.
  Jako již tradičně touto dobou přicházejí i do renomovaných časopisů sdělení s poněkud sezónní tématikou: The American Journal of Cardiology uveřejňuje například studii Perty Chowdburyové a spol. z Detroitu, podle níž nejčastější námahou zaznamenanou v souvislosti s náhlou zástavou oběhu v období sněhových bouří je odklízení sněhu. No - to by jeden neřek...
  Na základě čtenářských ohlasů doznal drobného zpřesnění a zpřehlednění článek o personálním dimenzování operačních středisek.
  Se záchrankou to sice souvisí jen nepřímo, ale bez zajímavosti to není: The Cochrane Library vydala metaanalýzu 19 studií týkajících vlivu doškolování řidičů na nehodovost a závažnost zranění řidičů při dopravních nehodách. V některých parametrech bylo do studií zahrnuto téměř 300.000 subjektů. Metaanalýza neprokázala žádný příznivý vliv "postgraduálního" doškolování řidičů na snížení sledovaných parametrů. Jediným potvrzeným výsledkem bylo mírné snížení počtu přestupků u školených vůči neškoleným řidičům...
  Obecnými závislostmi kapacity systémů na počtu míst obsluhy, délce obsluhy jednoho vstupu, požadované průchodnosti systému a dalších parametrech se zabývá tzv. teorie hromadné obsluhy, známá také jako "teorie front"... Co to má společného se záchrannou službou? Čtěte v článku Personální dimenzování zdravotnického operačního střediska!
  Na četné žádosti něžnější poloviny lidstva hltající tento webík byla poněkud vylepšena rubrika O stránce. A zas je o jednu iluzi míň... :-)
  Perlička ze včerejších televizních zpráv: "Pacient byl ošetřen záchrannou službou a je nyní mimo nebezpečí života". Tak nevím - přežil, nebo je vazba "být mimo nebezpečí života" novořečový eufemismus pro odchod do věčných lovišť...?
  První dojem z Dostálových dní: organizace tradičně na úrovni, atmosféra vcelku přátelská a hlavně - odborná úroveň byla o 100% vyšší než bývalo zvykem. Jenom ten společenský večer jsem nějak ještě nestihl dospat :-)
  V posledním čísle časopisu Annals of Emergency Medicine vychází několik zajímavých článků týkajících se resuscitací. Např. Berg a spol. srovnává na prasečím modelu účinnost resuscitace pacientů s protrahovanou komorovou fibrilací za použití automatických versus manuálně ovládaných defibrilátorů. Výsledky práce jsou až překvapivě jednoznačné ve prospěch manuálů: než se automatický defibrilátor "vykecá", uplyne zbytečně mnoho času, který by měl být věnován masáži. Ve skupině s AED tak přežilo jenom 1 prasátko z osmi, ve skupině s manuálním defibrilátorem jich bylo 6. Zkrátka není nad ruční práci...
  V Hradci nad Moravicí začínají ve středu desáté Dostálovy dny, naše nejvýznamnější odborná konference týkající se oboru Urgentní medicína.
  Minulý týden jsem měl možnost podívat se na skok do Rotterdamu a mojí pozornosti samozřejmě nemohla uniknout ani tamější záchranka: v mnoha ohledech připomíná tu naši, v některých se liší (jde o klasický paramedický systém, platí celostátně důsledná standardizace, protokoly počínaje přes vybavení, vzhled vozů a uniformy personálu až například po platy (!!!)). Zajímavé je, že zatímco dříve byly záchranky tradičně v organizační struktuře hasičstva, v posledních letech se údajně v drtivé většině osamostatňují. Nejpozoruhodnější zážitek byla asi návštěva jejich dispečinku: našli jsme ho úplně náhodou poté, co jdeme po rušné ulici, koukáme do výloh - a co nevidím: dispečink, pěkně v přízemí, okna od stropu až na podlahu, hezky osvětlený... v noci přímo reality show, chybí jen přenos zvuků ven. Co mě moc zaujalo, je jejich logika příprav na mimořádné události: zatímco náš "IZS" buduje horizontální vazby mezi jednotlivými složkami na všech možných úrovních, jejich je založený na přenesení vertikálních pravomocí na specializovanou organizaci, mající na starost veškeré zdravotnické zdroje a vystupující jako jediný partner vůči politickým a výkonným strukturám a samozřejmě i vůči hasičstvu a policii. V zákonem přesně stanovených případech její šéf přebírá exekutivní pravomoci vůči všem zdravotníkům v oblasti, vedle záchranek zejména vůči nemocnicím, červenému kříži atd. - a taky má pod palcem finanční zdroje, z nichž aktivity svázané s mimořádnou událostí financuje. Pár fotek najdete v příslušných šuplících naší fotogalerie!
  "Zřejmě z nějakých úsporných důvodů je u nás vyhláškou umožněno, že sanitka může jezdit k případům bez lékaře. V pořádku. Jen bych navrhoval změnit její barvu na černou a možná by se patřil i nějaký ten vavřín jako ozdoba na karoserii. V rámci inovace by na oplátku pohřební vozy mohly jezdit dokonce bez řidiče, zato třeba se sirénou". Tak pravil umělec, Jan Kraus osobně, v 30. čísle časopisu Týden. Nevědomost sice hříchu nečiní, ale přesto... ta suverénní nadutost, s jakou jsou oblíbení umělci (a totéž se týká sportovců) bez mrknutí oka a zejména bez jakékoliv znalosti věci schopni komentovat cokoliv od fungování záchranky po lety do vesmíru, je odzbrojující. Na druhou stranu by asi už opravdu někdo měl dostatečně hlasitě říct našim milým obyvatelům, že lékař v sanitce záchranné služby je v Evropě vzácnost a ve světě naprostá rarita. Pokud je tam aspoň pro ty těžší případy chceme udržet, jsme proti zbytku světa hodně vpředu a taky to bude stát dost peněz.
  V Pražském Pakulu se včera sešla konference o krizovém řízení, plánování a podpoře rozhodování "Bezpečnost pro občany - bezpečnost pro Evropu", které jsem se shodou okolností též částečně zúčastnil. O co častěji se hovořilo ve vzletných pojmech typu "evropská integrace", "globální informační centra" či "krizová připravenost", o to méně zaznělo fakt a ověřených tvrzení. Opět jsem se jen utvrdil v přesvědčení, že čím slovutnější proklamace, tím víc čouhá jako sláma z bot většině "krizových plánovačů" především schopnost jakkoliv a za cokoliv utrácet veřejné peníze - čím více, tím lépe. Ach jo.
  Trochu z jiného, podstatně zajímavějšího "soudku": opět se blíží - snad lze již napsat tradiční - záchranářská kratochvíle Jablonecká Rescue Ski 2004. Termín je letos 8. - 10. ledna, pozvánka a přihláška jsou stažení ZDE. Pro ty, kdož ještě neokusili zimní záchranářské radovánky v Jizerkách, mohu dodat jen jedno - vřele doporučuji!
  Téma kvality (a přeneseně i ceny!) práce záchranných sborů (a nejen záchranek jako takových!), dříve jedno z "tabu" hromadných sdělovacích prostředků, se v poslední době stále častěji dostává na první stránky novin a zpravodajství: nedávno jsem se zde zmiňoval o rozsáhlém článku o kvalitě záchranných služeb vyšedším v létě v deníku US Today. A zdá se, že toto téma nabývá na zajímavosti i jinde ve světě: minulý týden poměrně podrobně informovala BBC o zprávě britské "Comission for Health Improvement" (kompletní zpráva ZDE). Komise hodnotí plnění oficiálního požadavku na dostupnost přednemocniční péče v nejzávažnějších případech (jde o tzv. kategorii A - tj. stavy bezprostředně ohrožující život), který je v Británii osm minut v 75% případů. Podle BBC komise konstatuje, že až třetina záchranek "fixluje" s vykazováním časů ve snaze papírově zkrátit dobu odezvy. Zpráva kritizuje i různou přesnost a metodiku měření tohoto parametru a požaduje zavedení přesnějších způsobů měření a kontroly časů. Možnou úmyslnou manipulaci se statistickými daty připouští i šéf asociace záchranných služeb (ASA). Zajímavé je, že se k věci vyjadřuje i britské Sdružení spotřebitelů a také stínový ministr zdravotnictví (samozřejmě ve smyslu "všechno špatně") - nicméně zjevně aspoň zhruba tuší, o čem jde řeč. Snad se toho jednou dočkáme i u nás - pro začátek by to snad stačilo u těch "opravdových" ministrů...
  Opět jsem zaslechl, jak moudří krajští zastupitelé jakéhosi kraje schválili rušení LSPP s tím, že v "postižených" místech kraje posílí záchranku. Nevím, je-li za takovým rozhodnutím - mírně řečeno - neinformovanost politiků, nebo zda v pozadí stojí lobby praktických lékařů, kteří si sice nechali "nadělit" kapitační platby, ale už jaksi nesouhlasí s "kapitační péčí", nicméně jedno vím jistě: záchranka není "lepší" LSPP, je to něco úplně jiného a kočkopes "náhrady LSPP záchrankou" fungovat nemůže a nebude. Záchranka je tu pro život ohrožující stavy a jejím úkolem je být připraven, až takový stav nastane, a ne objíždět pacienty s teplůtkami a průjmy, zdlouhavě je vyšetřovat a předepisovat prášky. Takže (a teď nemluvím o život ohrožujících stavech): buď bude záchranka fungovat jako záchranka, praktici se budou přiměřeně starat o své churavějící ovečky a o ty nemocnější se postarají emergency roomy nemocnic, kam je záchranka (nejspíš posádka bez lékaře) po dohodě s praktikem briskně převeze, nebo bude záchranka suplovat stávající LSPP ve stávajícím rozsahu, a jsme tam, kde jsme byli, akorát to všechno bude 3x dražší a až se opravdu "něco" stane, zas nebude nikdo, kdo by byl rychle tam, kde má být. Mimochodem: toto řešení problému je krásnou ukázkou "průměrné" statistické pasti: moc by mě zajímalo, jak v takové lokalitě bude probíhat třeba chřipková epidemie nebo prostě takové to "blbé počasí", kdy jsou ordinace LSPP narvané a současně se záchranka nezastaví, i když "průměrně" vlastně nemá LSPP ani záchranka až tak moc práce. A ještě jedna poznámka: kdo z lékařů - a za kolik - bude na té záchrance sloužit, když hlavním motivem rušení LSPP jsou vysoké finanční nároky praktiků?
  Tak máme další napadenou posádku záchranky - tentokrát dokonce lékařku. Jistě bude v této souvislosti oprášen návrh udělit záchranářům statut veřejného činitele...ale... obávám se, že prostě máme rizikové povolání, a od napadení nás žádný statut neochrání - zejména ne od napadení nepříčetným bláznem, jehož trestní odpovědnost je nulová. Až mě nějaký podobný šílenec zapíchne, zastřelí nebo zmrzačí, daleko víc, než co se stane JEMU, mě zajímá, co se stane MĚ a mojí rodině: to, co potřebujeme především, je pořádné, zákonem garantované sociální a úrazové zabezpečení sebe a svých blízkých...
  S trochou obav, co zase jaký lobbista provedl s informací o 112ce, jsem otevíral nové Zlaté stránky - a byl jsem docela příjemně překvapen. 112 je zde samozřejmě uvedena mezi tísňovými čísly, ovšem s poznámkou, že je určena především cizincům a pro volání při rozsáhlejších mimořádných událostech. Řečeno s klasikem: Tak je to sparvne, tak to ma byt, soudruzi! V této souvislosti upozorňuji na poněkud inovovanou stránku Jak volat záchrannou službu v rubrice Pro pacienty.
  A ještě jedno resuscitační téma: jedním z obecně uznávaných parametrů kvality práce záchranných služeb jsou výsledky resuscitací pacientů stižených náhlou zástavou oběhu. Věc ovšem není tak jednoduchá, jak by se na první pohled mohlo zdát... Blíže viz článek Úspěšnost KPCR jako marker kvality záchranného systému .
  Prakticky přesně za měsíc začínají v Hradci nad Moravicí X. Dostálovy dny. Na stránkách Společnosti UM a MK najdete mimo jiné návrh nové datové sady do formuláře ÚZIS a zde v odborných tématech můj příspěvek k diskusi o standardech KPCR - článek Faktory významné pro přežití pacientů stižených mimonemocniční náhlou zástavou oběhu a možnosti jejich ovlivnění. Na obě tato témata proběhnou v Hradci workshopy, jejichž výstupem by měly být nové doporučené postupy Společnosti.
  K 31.8.2003 byla zprovozněna v jakési přechodně definitivní podobě jednotná radiová síť IZS MATRA-PEGAS. Okolo zprovoznění proběhla ve sdělovacích prostředcích řada "rituálních tanečků", z nichž asi nejpozoruhodnější byl článek v deníku Právo s titulkem Zdravotníci utrácejí miliony, vysílačky leží ve skladech (viz archiv Práva , registrace (bezplatná) nutná). Autor Petr Kotek zde mimo jiné cituje známého úředníka ministerstva zdraví a chorob, který měl sdělit, že záchranky za obnovu "zastaralého analogového spojení" utratí oficiálně 400 a neoficiálně ještě více milionů Kč. Pomiňme otázku definice "zastaralosti" a pojďme na kupecké počty: Anžto autor sám vypátral, že Olomoucký kraj utratí za dostavbu sítě 1,5 milionu a Středočeský (za výstavbu kompletní sítě) 8 milionů, a v Praze a v Plzeňském kraji se - pokud je mi známo - žádné razantní investice zatím nechystají, vychází na zbývajících 10 krajů v průměru nejméně na 39 milionů korun na kraj. Pro mě z toho vyplývá, že buď od nynějška Motorola dodává výhradně stanice ve futrálech z ryzího zlata sázené démanty, nebo tady někdo pěkně kecá. Navíc i když odhlédneme od pohnuté historie budování systému MATRA, i tak kolem něj stále není úplně jasno. Pokud je mi známo, většině lidí ze záchranek dodnes nikdo přesně nevysvětlil, co taková Matra vlastně obnáší a jak to funguje, jaké jsou výhody i nevýhody digitálních systémů apod. Zatím jsou spíše masírováni řadou zcela protichůdných vyjádření různých zainteresovaných stran - často navíc všelijak vytrhaných z kontextu a pomotaných přičinlivými nohsledy velkých šéfů a/nebo novináři. Náhled na věc si asi každý musí udělat sám, nicméně aby se bylo o co opřít, v nejbližší době zde chystám aspoň stručné povídání na téma digitálních radiových sítí. Viz také naše anketa!
  Minulá anketní otázka byla směrovaná k zákonu o zdravotnických záchranných službách: věříte, že tento zákon bude přijat do konce volebního období stávající vlády? Výsledek není pro naše milé ministerstvo příliš lichotivý a pro záchranky povzbudivý: poměr těch co (spíše) věří, že přijat bude vůči těm co tomu (spíše) nevěří, je hrozivý: 18:240. Tak zdrcující rozdíl - to tu ještě v našich anketách nebylo a momentálně v této věci panující "ticho po pěšině" dává tomuto výsledku velkou naději na úspěšné předpovězení budoucnosti...
  Pěkné nové (byť ne ještě zcela dokončené) webové stránky vrhla do světa zlínská územka - jó, pokrok nejde zastavit... :-)
  Srpnové Annals of Emergency Medicine se opět zabývají tématem přetížení oddělení Emergency ve Spojených státech: v letech 1997 - 2001 poklesl počet ED o více než 5%, ale počet návštěv vzrostl o 12,7%. Pouze polovina stavů je ale po vstupní triáži hodnocena jako urgentní (s nutností vyšetření / ošetření do 60 minut). Snaha organizátorů zdravotnictví je přimět část klientů, aby se obraceli spíše na své praktické lékaře, a to aspoň telefonickou konzultací před případnou cestou na ED. Jenže praktici se z pochopitelných důvodů brání rozhodovat o svých pacientech "na dálku" - takže "Černý Petr" dál zůstává v nemocnicích, které se ovšem potýkají s nedostatkem financí i personálu, lékaři počínaje a pomocnými silami konče. Navíc "neindikovaní" pacienti jsou jen částí problému: je jich sice relativně hodně, ale nevážou příliš mnoho zdrojů - nezabírají příliš mnoho času a lůžek. Významně se na přetíženosti ED podílejí i "skutečně nemocní" pacienti, indikovaní k přijetí na lůžkové nemocniční oddělení. Schopnost těchto oddělení přijímat pacienty od ED je ale díky snižování počtu lůžek často omezená, takže pacienti se hromadí v prostorách ED a dál blokují jeho průchodnost...
  25.července publikovala Evropská komise materiál s poněkud technokratickým názvem "Doporučení o zpracování informací o místě volajícího v elektronických komunikačních sítích v zájmu zlepšení místa volajícího v rámci služeb pro tísňové volání". Pro ty, co již po přečtení tohoto titulku odpadnou, přinášíme alespoň stručnou informaci o tom, co nového se v Bruselu chystá... blíže viz rubrika Zajímavosti
  V čerstvém čísle The New England Journal of Medicine vychází další práce srovnávající trombolýzu a PTCA u AIM, tentokrát autorů z Dánska. Práce podle prvních informací v podstatě kopíruje metodiku studií PRAGUE, je ale postavená na použití modernějších trombolytik. Také výsledky potvrzují, že dojde-li k PTCA do 2 hodin, je kombinovaný end-point (riziko úmrtí - reinfarktu - závažného iktu) výrazně častější u trombolyzovaných proti katetrizovaným (12,3 vs. 6,3 procenta), přestože katetrizovaní jsou ještě transportováni do centra. Z hlediska kardiologů je tedy věc víceméně jasná, z hlediska PNP a pacientů ale ne tak docela: problémy se týkají organizace transportů ze vzdálenějších lokalit do center (a s tím často souvisejícího "odkrytí" domácího terénu), ale i faktu, že ti nejtěžší pacienti zpravidla vůbec nejsou "randomizováni", ale léčeni podle možností konkrétního pracoviště (a často zcela mimo přímý dohled kardiologů na ARO apod.). Podrobnější informace se pokusím dodat v dohledné době.
  Když jsem zde před čtyřmi týdny po návratu z dovolené apeloval na zdravý rozum a dodržování zásad bezpečné jízdy posádkami sanitek, ještě jsem netušil, co sám život vymyslí o pár dní později: pacient i s resuscitující lékařkou přejeti přijíždějící sanitou - to tu asi ještě nebylo a doufám že hned tak nebude... Rozume, kde ses zase flákal...???
  Opět něco mouder o reproblematice resuscitací: v rubrice Odborná témata přibyly dva článečky na téma studií Epidemiologie náhlých zástav oběhu a Perspektiva pacientů po NZO a časné defibrilaci. Enjoy!
  Epidemiologicko-policejní zajímavůstka z červnového The Lancet: autoři studie (Redelmaier a spol). zkoumali, nakolik je riziko smrtelných dopravních nehod závislé na aktivitě policie při odhalování dopravních přestupků. Zjistili, že v prvním a částečně i v druhém měsíci po udělení trestu za přestupek je riziko smrtelné nehody řidiče o 35% nižší. Dále se již rozdíly snižují a asi za 3-4 měsíc již řidičům "otrne" tak, že pravděpodobnost smrtelné nehody se vrací na stejnou úroveň jako u netrestaných řidičů. Účinek pokuty se neměnil v závislosti na věku, předchozích přestupcích ani na ostatních osobních charakteristikách, na druhou stranu byl vyšší u pokut za rychlou jízdu, pokud řidič současně dostal od policie "trestné body". Z výsledků studie autoři dovozují, že vyšší aktivita dopravní policie při odhalování a trestání "běžných" přestupků by mimo jiné zřejmě sekundárně vedla i k omezení počtu smrtelných nehod.
  A ještě jednou o kvalitě - tentokrát " z druhé strany": finští autoři Kuisma a spol. referují v posledním čísle Academic Emergency Medicine o průzkumech spokojenosti "zákazníků" záchranné služby v Helsinkách: průzkum probíhal zatím ve dvou vlnách v roce 2000 a 2002 a bylo osloveno vždy kolem 40% pacientů (tj. kolem 450 v jedné "vlně") ošetřených záchrannou službou v daném období (s odstupem cca 14 dní po zásahu). Respondenti byli požádáni o hodnocení spokojenosti formou známky od 1 (nejhorší) do 5 (nejlepší). "Průměrná spokojenost" byla 4,6 v roce 2000 a 4,5 v roce 2002. Nejčastějším důvodem nespokojenosti bylo, pokud nebyli pacienti převezeni do té nemocnice, kam si sami přáli. Dalšími faktory podílejícími se na nespokojenosti byl pocit, že paramedici nejsou schopni poskytnout požadovanou péči, ale i to, že se posádka nepředstavila a také pokud paramedici hovořili pouze s příbuznými. Všeobecně byla největší spokojenost u pacientů s arytmiemi, dušností a hypoglykemií, největší podíl nepokojených byl ve skupině intoxikovaných pacientů. Žádná z "pomocných" sledovaných veličin (pohlaví, denní doba, rozhodnutí o transportu) neměla statisticky významný vliv na spokojenost pacientů.
  Rozsáhlý materiál o fungování EMS ve Spojených státech otiskl jeden z největších tamějších deníků USA Today. Je k dispozici rovněž na jeho internetových stránkách a je to věru neobyčejně rozsáhlé a zajímavé počtení (za echo díky R.G.!). Při zkušenostech s naším tiskem je pro mne materiál šokující svou odborností (ten člověk co to dával dohromady zjevně ví, o čem mluví), ale na druhou stranu jsou všechny pojmy a postupy přímo v článku vysvětleny metodou "pro blbé" včetně řady grafů, obrázků, animací a videozáznamů tak, aby i čtenář-laik pochopil, o čem je řeč. Celý materiál je velmi kritický a otevřený, všímá si velmi dramatických rozdílů ve výsledcích jednotlivých služeb a nevyhýbá se ani "citlivým" tématům jako je slučování EMS a hasičů. Redaktoři např. zdokumentovali zkušenosti s jedním z dispečinků, kde si během jejich návštěvy dispečeři suverénně četli noviny místo aby reagovali na tísňové volání nebo výjezd hasičů, kdy se členové družstva scházejí doslova jako "švábi na pivo". Až na výjimky považují USA Today stav v EMS za kritický a vyžadující razantní změny jako v odborné, tak zejména v organizační části - kritizují zejména roztříštěnost s řadou různých poskytovatelů bez řádného vedení a kontroly, v mnoha místech řevnivost a nespolupráci mezi EMS a hasičstvem a také nesystematické nebo dokonce žádné sledování výsledků. Materiál mimo jiné obsahuje rovněž tabulky úspěšnosti KPCR u pacientů s fibrilací komor v 50 největších městech ve Státech (ovšem zdaleka ne všude byli ochotni údaje poskytnout resp. někde je vůbec nesledují). Pro zajímavost - za posledních 18 měsíců mají nejlepší výsledky u pacientů s NZO při FK jako prvním zachyceným rytmem v Seattlu (45% kvalitně přežívajících) a v Bostonu (40%), naproti tomu jsou velká města, kde se stejný parametr pohybuje kolem 3-5%. Myslím, že by stačilo opravit pár reálií a stejný článek může zítra vyjít i u nás... i když... když jsme podobný údaj pro Prahu (34% přeživších za první pololetí - v rámci USA by to bylo na čestné třetí místo :-) ) poměrně podrobně a s vysvětlením významu prezentovali na naší nedávné tiskové konferenci, pokud vím, nikdo z novinářů - "odborníků na zdravotnictví" o tom nenapsal ani větu - tato informace zjevně přesáhla jejich odborné obzory...
  Jak uvádí červencové číslo amednews, e-novin Americké lékařské společnosti, vzrůstá mezi lékaři počet těžkých depresí a sebevražd, a to větším tempem, než u ostatní populace. Nejohroženější skupinou jsou ženy-lékařky, u nichž američtí kolegové zaznamenávají větší počet sebevražd, než u mužů, zatímco v "nelékařské" části populace je tomu naopak.
  V časopise Heart vychází další studie porovnávající výsledky resuscitací u OHCA (out-of-hospital cardiac arrest - mimonemocničních zástav oběhu) v závislosti na etiologii zástavy. Jde o studii skotských autorů pod vedením J.P.Pella. Kardiogenní etiologie byla prokázána v 82% zástav, ostatní interní v 9% a externí příčinu (úraz, intoxikace) měla zástava rovněž v 9%. Úspěšnost se výrazně lišila - u kardiálních zástav přežilo 9% pacientů, u non-kardiálních 2%. Vedle původu zástavy potvrdili autoři významnou závislost výsledku KPCR na délce odezvy záchranné služby. Potud výsledky studie a já jen připomínám obdobnou práci z červnové Resuscitation, která dochází k závěru, že nezáleží ani tak na původu příhody, jako na vstupním EKG rytmu - a kardiaci prostě fibrilují častěji než "ti ostatní".
  The Journal of Trauma uveřejnil dvě experimentální práce týkající se tekutinové resuscitace: v první z nich (Varicoda a spol., Sao Paulo) byla u psů operativně navozena ruptura sleziny a byly sledovány krevní ztráty, srdeční výdej a střední arteriální tlak ve skupinách bez léčby, s léčbou nízkým objemem hypertonického roztoku - dextranu (HSD - 4 ml/kg během 4 minut) resp. velkým objemem krystaloidu (LR - 33 ml/kg během 15 minut). Neléčená skupina měla o něco nižší (ale nikoliv signifikantně) krevní ztrátu (38 vs. 43 resp. 42 ml/kg po 40 minutách), ale nižší srdeční výdej, u skupiny HSD se srdeční výdej vyrovnal hodnotám před trumatem a u skupiny LR byl dokonce vyšší, než před traumatem. Střední TK se u sledovaných skupin významně nelišil. Závěr studie zní, že objemová resuscitace zvyšuje srdeční výdej, ale významně nemění krevní ztrátu. Druhá práce (Krausz a spol., Haifa) proběhla na krysím modelu a porovnávala přežití krys po traumatu sleziny ve skupině neléčené, léčené vysokoosmolární náhradou (HSD) a léčené krystaloidem (RL). Ve srovnání s neléčenými zvířaty bylo zaznamenáno statisticky významně vyšší přežití ve skupině s kontinuálním podáním RL a ve skupinách s bolusovým i kontinuálním podáním HSD. Otázka vhodnosti podání či nepodání objemových náhrad u traumat tedy zůstává nadále otevřená… (viz též ZDE)
  Tak jak se ke mně na základě ohlasů původního článku postupně dostávají konkrétnější informace o způsobu lokalizace volajících z mobilních sítí, chystaného pro českou 112-ku, doznává postupně úprav i původní článek tak, aby byl pokud možno co nejpřesnější a nejkonkrétnější. V krátkém čase je zde tedy již druhá aktualizace článku "Lokalizace volajícího při tísňovém volání z mobilního telefonu". Tentokrát přibyla kapitolka "Řešení pro tísňové linky v ČR".
  Přestože je ta nejokurkovatější sezóna, přinášíme něco málo zajímavostí pro příznivce přednemocniční trombolýzy: British Medical Journal otiskl ve svém červencovém čísle dvě studie na téma "přednemocniční trombolýza prováděná paramediky", prokazující účinnost i bezpečnost tohoto postupu a samozřejmě výrazné zkrácení času od kontaktu s pacientem do podání trombolytika. Jak si ale koneckonců všímá i Editorial v témž čísle, studie neřeší naše "moderní dilema", zda na místě trombolyzovat, nebo naopak všeho nechat a uhánět na katetrizaci. Pro rychlý transport ke katetrizaci mluví např. české studie PRAGUE, nicméně jejich metodika měla svoje zásadní omezení, plynoucí zejména z toho, že z ní prakticky vypadli pacienti v nejtěžším stavu. Naopak výsledky první fáze francouzské studie CAPTIM svědčí u pacientů v prvních dvou hodinách po vzniku AIM spíše ve prospěch přednemocniční trombolýzy, resp. facilitované PCI. A pro úplnost připomínám také současně platné doporučení pro léčbu AIM České kardiologické společnosti.
  Alespoň kratičká aktualizace - pár zážitků z dovolené "kdesi na pomezí Jižních Čech a Moravy": měl jsem tu čest vidět zásah jedné nejmenované záchranky - všechna čest, péče o pacienta (naštěstí nic moc závažného) i společenská stránka věci perfektní, ale z jízdy po hlavní "třídě" - uzoučké a nerovné ulici - malého jihočeského městečka mě jímala hrůza... dohánět řídkou síť stanovišť jízdou, která ohrožuje jak posádku, tak nic netušící okolí, je prostě špatně a nikdo mi to nevymluví. Horizont skokem a zatáčku smykem je styl jízdy, který snad patří na uzavřenou trať závodního okruhu, ale v běžném provozu a nota bene ve městě jde o pokus o (sebe)vraždu. Stojí těch pár desítek vteřin opravdu za to šílené riziko???
  A ještě jedna drobnost z jihu: zcela náhodně mi padly do ruky dva informační materiály: Turistické informace města Slavonice (loňské vydání) a Turistické noviny Vysočiny (vydání 2003). Oba uvádějí mezi důležitými telefonními čísly i číslo na záchrannou službu: podle Slavonických má záchranka číslo 150, Vysočina uvádí pro změnu 152. Ach jo... nebo žeby rafinovaně zakuklená propagace 112ky :-)?
  Jenom drobné doplnění ke článečku o možnostech lokalizace mobilních telefonů - nový systém, zpřesňující možnosti lokalizace MT metodou triangulace (viz článek), se jmenuje Enhanced Observed Time Difference (E-OTD). Systém byl vyvinutý zejména podle požadavků amerického FAA pro potřeby standardu Enhanced 911, vyžaduje ovšem mobil s vestavěným speciálním čipem. Výroba takových přístrojů pro severoamerický trh již začala. Podle aktuálních informací počítá s podporou tohoto systému pro linku 112 i připravované dopručení Evropské komise.
  Měl jsem včera možnost navštívit londýnské Central Ambulance Control Center - jeden z největších (ne-li vůbec největší) záchrankových dispečinků na světě. Podrobnější informace budou po dovolené, jako závdavek je aspoň pár nových fotek ve Fotogalerii. Ale jednu zajímavost už teď: první, na koho jsem narazil po výstupu z metra, byla dvojice mladých lidí s kyblíkem v ruce žádající o příspěvek na provoz londýnské letecké záchranky. Inu - vícezdrojové financování v praxi...
  V červnových Annals of Emergency Medicine vychází zajímavý souhrnný článek o tom, čemu u nás honosně říkáme "krizové plánování". Článek je ale pojat naprosto prakticky a hlavně - je založen na podrobné analýze řady hromadných neštěstí a katastrof, ke kterým došlo v poslední době na území Spojených států. Jeden ze zajímavých údajů - podle výsledků jednoho z námětových cvičení (napadení biologickou resp. chemickou zbraní) v New Yorku by na místě zahynulo nejméně několik desítek prvních zachránců, neboť nejsou pro zásah za těchto podmínek dostatečně vybaveni a vycvičeni. Škoda, že u nás je tak trochu tendence lakovat všechno pěkně na růžovo a skutečně objektivní zprávy z "velkých" zásahů - ano, včetně omylů a chyb, jichž se příště vyvarujeme - zatím pokud vím neměl nikdo odvahu prezentovat...
  Anketa o násilí je vystřídána letní anketou o tom, nakolik důvěřujeme proklamacím čelných představitelů resortu, že zákon o ZZS je legislativní prioritou. Předchozí anketa vcelku potvrdila očekávání - s nějakou formou násilí na sobě nebo kolegovi se setkalo 180 ze 189 respondentů - zdravotnických záchranářů. 137 respondentů se setkalo s násilím na sobě opakovaně. Co dodat.
  Opět trocha statistiky: v květnové Resuscitation vyšel článek, srovnávající prognózu pacientů u primárně kardiálních a nekardiálních zástav oběhu. Blíže ZDE.
  V souvislosti se stále častěji diskutovanou možností hodnocení účinnosti KPCR vyhodnocováním ET CO2 vychází zajímavé sdělení v červnovém čísle Critical Care Medicine: autoři Pernat a kol. na prasečím modelu prokázali dobrou korelaci mezi srdečním výdejem během masáže a hodnotami ET CO2. Během experimentu byla u prasat elektricky vyvolaná fibrilace komor, zvířata byla intubována a řízeně ventilována. Pro zajímavost - tepové objemy během masáže (měřeno transesofageálním echokardiografem) činily v průměru 37% hodnot před zástavou.
  Na základě praktických zkušeností byl mírně inovován článek o Dispatch life support z března 2003.
  I slovenští kolegové organizují podobnou akci jako Rallye Rejvíz - tamější soutěž se jmenuje ZÁCHRANA 2003. Letos se koná v Martině 4. - 7. září a mimo jiné je její součástí také kongres slovenské Společnosti urgentní medicíny. Jsem rád, že aspoň Slováci pochopili, že v jednotě je síla :-)
  "Podání tekutin u traumat je postup dlouhodobě a široce užívaný a na první pohled logický: dochází-li ke krevním ztrátám, je nutné je hradit tak, aby byl zachován objem krve, tlakové poměry a tedy – a především - i periferní prokrvení orgánů. V posledních letech se však objevila řada studií, které na tuto problematiku nahlížení podle zásad EBM a které nedocházejí k výsledkům, jednoznačně podporujícím dřívější koncepty masivních objemových náhrad v přednemocniční fázi...". Pro někoho možná poněkud kontroverzní novinka v Odborných tématech: Konsensuální doporučení k podávání tekutin pacientům s traumatem aneb Lij, lij, ale nepřelij, Jiříku...
  Novinkou na webu jsou stránky ÚSZS Liberec, čímž počet "územek" s vlastní prezentací přehoupl přes 1/2! Vítejte v 21. století!
  Jeden obrázek pro ty zachraňovatele, kteří žijí v přesvědčení, na takové kraviny jako jezdí oni se přece NIKDE VE SVĚTĚ nejezdí...
  Trocha oddechu od seriózních studií a procent: součástí řešení TCTV 112 je také funkce lokalizace volajícího z mobilního telefonu. Přestože nemáme přesné informace o tom, jak vlastně je a bude tato lokalizace implementovaná do systému 112 (zatím je téměř jisté pouze to, že u různých operátorů různě), dá se na základě povědomí o fungování sítě GSM odhadnout, co vůbec lze v této souvislosti očekávat. Viz ZDE.
  Letní téma v Annals of EM: Pokud se chystáte havarovat na bicyklu, vezměte si helmu: podle údajů z analýzy otištěné v posledním čísle tohoto časopisu snižuje její použití pravděpodobnost poranění hlavy (včetně zlomenin skeletu obličeje, poranění měkkých tkání a poranění mozku) při nehodě o asi 70-80%. Nedá mi ovšem pesimisticky nedodat, že věc má i své jenže: havárie cyklistů mají na svědomí jen několik procent kraniocerebrálních poranění, takže "z celospolečenského" hlediska by zřejmě daleko významnější nosit helmu například při přecházení vozovky nebo při jízdě autem. Páni zákonodárci - co vy na to?!
  O stoupajícím přetížení ED ve Spojených státech nepřímo svědčí i výsledky celonárodního výzkumu fenoménu "Left before seen", který zde proběhl v letech 1995 - 2000: z ED odchází téměř 2% pacientů dříve, než se vůbec dostanou na řadu. Zatímco do roku 1998 byl počet stabilně kolem 1%, v posledních letech v souvislosti s významně rostoucí zátěží ED počet těchto pacientů exponenciálně roste. Nejčastěji jde o pacienty přicházející s bolestmi břicha, teplotou a bolestí na hrudi. Dalšími predikujícími faktory jsou věk do 30 let, tmavá pleť a k většímu výskytu tohoto jevu dochází v jižních částech USA. Stav 28% těchto pacientů je přitom při vstupní triáži hodnocen jako urgentní.
  Zajímavůstka, která sice není přímo "o záchrance", ale s naší problematikou úzce souvisí: zpráva ze specializovaného kongresu "Blesk a hory", který proběhl v roce 1994 v Chamonix
  Něco foteček z letošního Rejvízu můžete shlédnout ZDE.
  Ve Zlatých Horách u Jeseníku skončil v sobotu 7. ročník Rallye Rejvíz. Kompletní výsledky by měly být během pondělka ZDE, nicméně myslím, že mohu vyzradit alespoň první tři posádky v obou soutěžích: v národní soutěži zvítězil tým ze Štůrova před veterány z Ivančic a posádkou z Třebíče, v mezinárodní soutěži poprvé v historii obhájil prvenství loňský vítěz - tým paramediků z Texasu - před dvěma posádkami z rakouského Neukirchenu. Gratuluji ale všem účastníkům rallye - je to totiž soutěž, kde více než jinde platí "není podstatné zvítězit, ale zúčastnit se"!
  Na stránkách Budějovického ÚSZS je v provozu sekce aktualit o SARS - vede J.G. Diskuze k tématu ZDE.
  V pátek a v neděli se v Hradci konala Air Ambulance Show 2003, přehlídka záchranářské techniky a letecké záchranné služby, spojená s mezinárodním kongresem na téma letecké medicíny. Součástí programu bylo také několik divácky atraktivních ukázek záchrany pomocí vrtulníku. Pořadatelům všechna čest, ale... místo disciplín jako "nehoda autobusu a tří vozidel", případně "evakuace osob z vrat hangáru" navrhuji pro příště témata více ze života: například "překlad z vrtulníku do sanitky a zpět na čas", "řešení šokového stavu 4 hodiny po úrazu na palubě vrtulníku během sekundárního transportu", "čekání na transfer z heliportu na ARO", "přendavání pacienta z vakuovky do vakuovky v -15 stupních" a tak. Mám obavu, že v lidech opět vyvoláváme dojem, že není nic snažšího a běžnějšího, než je práce v podvěsu, slaňování z vrtulníku a podobně - ačkoliv všichni víme, že opak je pravdou a pokud to někde děláme, pak (asi s výjimkou vojáků) na vlastní riziko a tak trochu ilegálně. Pár fotek z akce najdete ZDE.
  Dvě zajímavosti z nového čísla Academic Emergency Medicine:
  Když už nebudete vědět co roupama, můžete vyzkoušet sonografování ve vrtulníku, jako to zkouší v Hennepin County v Minneapolis v Minesotě. SONO na palubě provádějí paramedici a sestry, obraz se online nahrává do počítače a zpětně vyhodnocuje lékařem ED. Výsledky jsou překvapivě poměrně přesné: u vyšetření perikardiálního výpotku (91 pacientů) nebyly zaznamenány žádné falešně pozitivní nebo negativní výsledky, u vyšetření volné tekutiny v břiše u úrazových stavů (52 pacientů) byl 3x výsledek falešně pozitivní a 2x falešně negativní.
  V New Yorku vyjíždí v případě neštěstí a událostí s předpokladem zdravotního postižení 20 a více osob na místo události službu mající vedoucí lékař. Autoři Cherson a spol. vyhodnocují přínos jeho přítomnosti u 66 takových událostí v letech 2001 a 2002 (není ovšem zahrnuta katastrofa WTC a pád letu AA 547) z pohledu snížení nároků na kapacitu transportu postižených.
  Z 66 hodnocených událostí byl lékař na místě v 56 případech. Pokud byl lékař na místě, bylo do nemocnice transportováno 48% pacientů, 33% bylo vyšetřeno, ošetřeno a ponecháno na místě a 19% odmítlo ošetření. Pokud lékař na místě z jakéhokoliv důvodu nebyl, bylo do nemocnice transportováno 91% pacientů. V souvislosti s působením lékaře na místě události nebyla zjištěna žádná pochybení a nebyly přijaty žádné stížnosti.
  Z výsledků studie vyplývá, že přítomnost lékaře na místě hromadného výskytu raněných a postižených vede k významnému snížení nároků na přepravní kapacitu systému a "ušetřené" jednotky se mohou dál podílet na plynulém poskytování PNP na daném území.
  Jenom pro připomenutí, že téma "násilí vůči záchrance" není nic specificky českého...
  "Syndrom vyhoření" a stres zdravotníků "v první linii" je téma, jemuž se dostává pozornosti i u nás. Váže se k němu i článek Akutní stresové poruchy a závažné deprese u personálu ED Bellevue hospital center v souvislosti s tragédií WTC autorů J.D.Sperlinga a spol., která vychází v novém čísle Academic Emergency Medicine. Vychází z anonymního dotazníku, který vyplňovali zaměstnanci této nemocnice (nejbližší místu tragédie) dva týdny po události. Z výsledků vyplývá, že asi 14% zaměstnanců zažilo akutní pocit stresu a 30% závažné deprese. Výsledky se nijak významně nelišily u různých kategorií zaměstnanců a ani nezávisí na tom, kolik času strávili zaměstnanci v práci, nebo přímo na "ground zero". Pouze depresivních stavů bylo více u žen. Pozn of: Když se to vezme kolem a kolem, jsou ta čísla - s přihlédnutím ke všem okolnostem a k tomu, že průzkum probíhal relativně velmi krátce po tragédii - nakonec podle mého názoru překvapivě nízká. Mimo jiné by jistě nebylo nezajímavé porovnat situaci mezi zdravotníky například se situací "obyčejných obyvatel" pracujících v dané oblasti.
  A ještě jednou ke katastrofám: "Spontánní vůle lidí pomoci postiženým přímo na místě je typickým průvodním jevem všech katastrof a jiných velkých mimořádných událostí. Tento fenomén - jakkoliv je lidsky pochopitelný a svým způsobem i ocenění hodný - ovšem ve svých důsledcích hlediska pragmatického přístupu komplikuje situaci záchranným týmům...." viz - pro řadu lidí možná poněkud kontroverzní - článek Spontánní záchranářství aneb světlé a zejména stinné stránky dobře míněné pomoci v rubrice Zajímavosti
  Časopis Academic Emergency Medicine přináší článek autorů (Kabrhel a spol.) z Všeobecné nemocnice v Bostonu o úspěšnosti primární diagnostiky plicní embolie na tamním ED. Do studie bylo zahrnuto 625 pacientů, kteří se dostavili na ED s dechovými obtížemi. Předběžná diagnóza byla stanovena po základním fyzikálním vyšetření a případně po provedení EKG a RTG plic. U 161 pacientů bylo po tomto prvotním vyšetření vysloveno podezření na plicní embolii.
  Pouze u 33 z nich (asi 20%) se tato diagnóza později potvrdila (laboratorním vyšetřením, CT, izotopovým vyšetřením).
  Zajímavé je, že u stavů, kde byla původně stanovena jiná předběžná diagnóza, byla nakonec embolie prokázána např. u 32% pacientů s podezřením na pneumonii (tj. častěji, než u těch, kde bylo podezření na embolii vysloveno!), u 19% při podezření na pleuritidu, u 17% při podezření na PNO atd..
  Naopak prakticky nedošlo k "falešně negativní" dg. embolie u případů předběžně diagnostikovaných jako astma, viróza či muskuloskeletální potíže.
  Výsledky studie jenom potvrzují, že stanovení diagnózy plicní embolie pouze na podkladě anamnézy a fyzikálního vyšetření (tedy například v podmínkách přednemocniční neodkladné péče) je zpravidla velmi, velmi ošemetná záležitost…
  Další práce - tentokrát z The Clinical Journal of Pain (Wunschová a spol.) - pojednává o tradovaném mýtu škodlivosti opiátů pro analgezii v těhotenství. Autorka konstatuje, že jsou sice k dispozici ojedinělé kazuistiky dávající do souvislosti podání opiátů s depresí dechového centra novorozenců, ale na druhou stranu máme studie sledující rozsáhlé soubory matek - nakomanek v odvykací léčbě, jimž jsou opiáty (vč. methadonu) běžně podávány a nejsou pozorovány žádné následky pro novorozence. Podávání opiátů těhotným s bolestivými stavy tedy autorka považuje na základě dostupných pramenů za bezpečné, byť je samozřejmě nutné tuto tezi definitivně potvrdit příslušnými cílenými studiemi.
  Z důvodu "www hygieny" byly starší letošní aktuality přesunuty do archivu aktualit.
  Na četné žádosti přibyly v rubrice Odkazy linky na stránky našich záchranných služeb. Opravy a doplňky vítány! V části Zahraniční odkazy je nyní také link na pozoruhodnou stránku International EMS, na které najdete stručnou charakteristiku systémů PNP v řadě zemí světa.
  V květnovém čísle časopisu Annals of Emergency Medicine vychází článek autorů (Smith a spol.) z Kalifornské univerzity L.A. na téma léčby závažných astmatických stavů i.v. adrenalinem. Přestože je tato léčba všeobecně považována za riskantní, autoři v analýze případů z let 1989 - 1997 nezaznamenali žádnou závažnou, objektivně dokumentovanou komplikaci. Práce hodnotí poměrně malý počet případů u relativně mladých pacientů (do 59 let), nicméně jde o další krůček k "evidence based" pokrytí našeho oboru.
  V plném proudu jsou přípravy na Rallye Rejvíz 2003. Pro připomenutí nabízím ohlédnutí za loňským ročníkem.
  Společnost urgentní medicíny a medicíny katastrof uvádí na adrese www.urgmed.cz dnem 1.5.2003 do oficiálního provozu svoje nové internetové stránky.
  Pokračování volného seriálu na téma Moderní pohled na zdravotnické operační středisko - tentokrát na téma Obecné zásady pro příjem tísňové výzvy najdete v Odborných tématech.
  V noci ze včerejška na dnešek došlo na okraji Prahy k brutálnímu napadení posádky rychlé lékařské pomoci trojicí opilých mladíků, kteří krátce před tím havarovali v osobním voze. Byl jsem na místě několik minut po útoku, ošetřoval jsem napadené kolegy a zcela zodpovědně prohlašuji, že brutalita útoku byla taková, že jen zázrakem neměl útok daleko těžší následky než "jen" pohmožděniny a tržnězhmožděné rány. Jako výsměch v této souvislosti působí první prohlášení Policie, která věc vyšetřuje jako "přestupek proti občanskému soužití". Není to samozřejmě první případ tohoto druhu, ale asi každý, kdo v oboru dělá, cítí, že po krůčcích se situace zhoršuje. A bohužel zkušenosti z jiných zemí svědčí pro to, že - pokud společnost zásadně nezmění přístup k "lidským právům" bezohledných agresivních grázlů - bude ještě hůř... Prosím, věnujte v této souvislosti pozornost naší anketě.
  Novinka ze Země vycházejícího slunce: specializovaný systém pro přenos obrazu z místa zásahu záchranné služby do nemocnic pojmenovaný romanticky "Emergency Video Multiplexing Transport System" (EVMTS) vyvíjejí japonští experti. Signál komprimovaný ve formátu MPEG je pro přenos rozdělen do 4 nezávislých kanálů, takže i relativně pomalou technologií (satelitní komunikace, GSM) lze údajně přenést kvalitní obraz. Zprávu sice přinesl renomovaný Journal of Medical Systems, ale…ještě uvidíme… (možná že i doslova:-))
  Ještě krátce zpátky do Brna: jednu z nejzajímavějších přednášek s tématem Přednemocniční léčba AIM měl dr. Hlinomaz z kardiologické kliniky FN U sv. Anny v Brně: mezi antiagregancia podávaná u AIM v přednemocniční fázi by měly patřit nejen "klasické" salicyláty a heparin, ale i inhibitor agregace trombocytů clopidogrel v dávce 300 mg (PLAVIX 4 tbl.) a blokátor IIb/IIIa destičkových receptorů abciximab (REOPRO 1 amp.). Podle dosavadních výsledků tyto léky přispívají jak ke snížení mortality (zejména clopidogrel), tak k celkovému omezení komplikací (abciximab). PLAVIX je přitom i za relativně přijatelnou cenu (cca 2.400,- / 28 tbl.), horší je to u preparátu REOPRO, kde jedna ampulka stojí přes 15 tisíc Kč a jistě není třeba dodávat, že pojišťovny t.č. tyto léky záchrankám nehradí.
  Dnes končí V. brněnské dny přednemocniční neodkladné péče. Akce jako celek byla odborně dobře připravená a opět vybudovala něco tak potřebných mostů mezi zástupci záchranných služeb a přizvanými kliniky. Možná je ale škoda, že program byl natažený do dvou dnů: v době prázdnin a za současné tíživé personální situace většiny záchranných služeb musela řada účastníků opustit jednání předčasně. Ve vzpomínce na podobné setkání v dalekém cizokrajnu bych řekl, že program by se dal zvládnout na jeden den - proč koneckonců třeba neudělat krátký společenský večer den předem a druhý den nezačít v 7:00 místo v 9:30? Na setkání jsem si také dovolil přispět svou troškou do mlýna přednáškou na téma Možnosti operačního řízení záchranky v nových krajích. Přednáška vyvolala pro mě překvapující ohlas a bohatou diskuzi a pro zájemce je k dispozici ZDE.
  A ještě jedno letní téma: vliv vysoké teploty na léky skladované ve vozech ZZS.
  Tak snad už definitivně je tu jaro, lásky čas... Bohužel ne každý se ve volném čase oddává pouze milostným hrám, takže se obávám, i letos oceníte připomenutí zásad pro ošetření ztrátových poranění...
  Používáte masivně počítače? Pak pro vás může být zajímavý článek dr. Kilbridge, který vyšel v březnovém New England Journal of Medicine: popisuje v něm příčiny a důsledky totálního zhroucení počítačové sítě v plně počítačově řízené nemocnici Beth Israel Deaconess Medical Center v Bostonu (jednoho z výukových center Harvardské univerzity a jedné z největších nemocnic v USA) poté, co jeden z výzkumných pracovníků začal zpracovávat data neobvyklého rozsahu.
  V nemocnici je od roku 2001 nasazen počítačový systém, který prakticky úplně převádí veškerou agendu pouze do počítačové podoby. Při události, která se stala loni 13. listopadu, došlo k drastickému zpomalení počítačů a po čtyřiadvaceti hodinách "trápení" musel být celý systém experty úplně odstaven. Nemocnici se nakonec s obrovským vypětím podařilo udržet v chodu, ale po čtyři dny byla vedena veškerá dokumentace pouze v papírové formě a jednotlivé žádanky, výsledky, popisy a další záznamy přenášeli po nemocnici doslova všichni zaměstnanci, kteří měli ruce a nohy, vrátnými počínaje a členy top-managementu konče.
  Primární příčina byla nakonec identifikována v přetížení programu řídícího funkci sítě. Jakmile došlo k zablokování síťového prostředí jako celku, standardní diagnostické prostředky již nebyly schopny problém identifikovat a napravit.
  Autor upozorňuje, že čím větší význam hrají počítače v řízení kritických struktur - tj. mj. zdravotnických zařízení - tím horší jsou důsledky výpadků technologií.
  Právě tento případ navíc ukazuje, že nebezpečí nehrozí jen ze strany selhání techniky jako takové (tu lze navíc zpravidla relativně jednoduše zálohovat, případně nahradit) nebo ze strany úmyslného útoku z vnějšku (viry, hackeři atd.). V daném případě došlo ke zhroucení systému v podstatě legální činností legálního uživatele. Ukázalo se, že systém vlastně nepozorovaně "sám sobě přerostl přes hlavu", resp. že některé jeho technické komponenty zastaraly a při pokusu o náročné a komplexní využití dat v systému selhaly.
  Z celkového pohledu přináší nasazení počítačů v medicíně obrovský pokrok. Přesto s sebou nese i některá závažná rizika, o kterých je třeba vědět a počítat s nimi.
  Úplnou shodou okolností současně s včerejší informací vychází v dubnové Resuscitation studie lékařů vídeňské záchranky srovnávající kombitubus a OTI u pacientů s netraumatickou zástavou oběhu: úspěšnost použití obou metod byla srovnatelná - u kombirourky dokonce o něco vyšší (94% vs. 98%). Při nezdaru jedné metody byla ve 100% úspěšná metoda druhá. Zavedení kombirourky trvalo statisticky významně kratší dobu, účinek tracheálního podání léků byl srovnatelný. Z našeho pohledu ovšem dlužno podotknout, že naprostou většinu lékařů vídeňské záchranky tvoří praktici.
  V tomtéž časopise je i poněkud depresivní studie autorů z všeobecné nemocnice v Aténách: autoři hodnotili přežívání resuscitovaných pacientů, u kterých došlo k zástavě na multioborové JIP: přestože se účinnou akci podařilo obnovit ve 100% případů, po 24 hodinách přežívalo již jen necelých 10% pacientů a žádný ze sledovaných 111 pacientů resuscitovaných v rozmezí let 1999-2000 se nedožil propuštění domů. Výsledek přičítají autoři tomu, že pacienti na JIP jsou hendikepovaní závažností svých primárních chorob a jejich komplikací včetně MODS apod.
  A do třetice z čerstvé Resuscitation: pokud se chystáte resuscitoval své domácí miláčky, konkrétně krysy, tak vězte, že v experimentální práci (resuscitace fibrilace komor po osmi minutách od vzniku arytmie) autorů Kloche a spol. bylo nejlepších výsledků z hlediska zachování funkčnosti myokardu dosaženo při farmakologické podpoře alfa-metylnorepinefrinem, dále vasopressinem a nejhůř dopadly krysy resuscitované za pomoci "klasického" epinefrinu (Adrenalinu). Že by další krůček směrem k revizi stávajících postupů resuscitace?
  Vyhodnocení téměř 150 tísňových výzev u pacientů, u nichž byla v nemocnici diagnostikována cévní příhoda mozková, prezentují autoři z Nurnbergu resp. univerzitní nemocnice v blízkém Erlangenu. Volajícími byly jako hlavní důvod volání záchranky udávány neschopnost mluvit ( 25%) resp. poruchy motoriky a pády (po 21%). Porucha vědomí byla udána jako hlavní stížnost v necelých 15%, u zbytku pacientů dominovaly jiné potíže. Dispečeři vyhodnotili tato volání jako CMP v necelých 52% případů. Studie vychází v dubnovém čísle časopisu Stroke.
  Něco málo pro ty, kteří experimentují s kombitubusem: podle studie dr. Ochse a spol. ze San Diega publikované v časopise Prehospital Emergency Care 4/2000 byla úspěšnost zavedení kombitubusu vycvičenými EMT 79% (počítány byly pokusy, kdy bylo možné pomocí kombitubusu pacienta ventilovat). Ve zbývajících případech buď nešlo rourku vůbec zavést, nebo nebylo možné pacienta účinně ventilovat. Z úspěšných pokusů byl v 91% kombitubus uložen v esofagu, v 6% byl zaveden do trachey. Ve zbývajících případech nebyla poloha v protokolu jasně dokumentována.
  Tak je nám rok... v historických análech se sice nedochovalo, kdy přesně spatřily naše stránečky světlo světa, ale co si vzpomínám, nějak začátkem dubna roku 2002 to bylo :-). Od té doby zaznamenal tento web - podle různých počítadel - něco mezi 20 a 25.000 přístupů, což sice není extrémně mnoho, ale na velmi úzce odborně zaměřené stránky to také není málo: rozhodně právě čtete nejnavštěvovanější server s touto tématikou v Česku. Narozeniny sice oslavujeme jak se patří - tedy prací, nicméně jako malou pozornost pro naše čtenáře jsem si dovolil zavést novou rubriku pro "ty správné blázny": spořiče obrazovky s tématikou záchranné služby. Zatím obsahuje jen jeden - s tématikou LZS Praha, ale věřím, že než se vám okouká, přibudou další. Takže - na zdraví!
  V dubnovém čísle Annals of Emergency Medicine je velmi zajímavý editorial o tématu, které je u nás do jisté míry tabu, přestože třeba o povodních šlo o téma velmi aktuální: článek se týká dobrovolného, spontánního a neorganizovaného zapojení "odborných dobrovolníků" (zde konkrétně zdravotnického personálu) do záchranných prací v místech velkých katastrof s hromadným výskytem raněných. Autoři docházejí k jednoznačnému závěru, že existuje řada důvodů, pro které je taková aktivita kontraproduktivní a z celkového pohledu přináší jednak řadu komplikací a rizik na místě katastrofy, a jednak tito dobrovolníci zoufale chybějí na svých pracovištích v okamžiku, kdy se tam dostávají desítky a stovky raněných. K článku se vrátíme podrobněji v nejbližší době.
  Další zajímavůstka pochází z březnového The Journal of Trauma: studie dr. Davise a spol. se týkala pacientů s těžkým úrazem hlavy a poruchou vědomí (GCS 3-8), kteří museli být intubováni s farmakologickou sedací a relaxací, a u nichž doba jízdy z místa zásahu do nemocnice byla delší, než 10 minut. Pacienti byli hodnoceni v rámci kohort tříděných podle závažnosti úrazu, dalších invazívních výkonů a věku. V kontrolní skupině nebyla na místě intubace provedena. U sledované skupiny pacientů byly zaznamenány horší výsledky než u kontrolní skupiny: mortalita byla asi o 10% vyšší a dobré outcome skóre bylo o 12% méně časté. Autoři v diskuzi soudí, že příčinami horších výsledků mohou být přechodná hypoxie během intubace, neadekvátní hyperventilace a prodloužení času, který posádka strávila na místě zásahu. Jen podotýkám, že šlo o intubaci paramediky.
  Je fibrilace komor vždy indikací k okamžité defibrilaci? "Klasická" doporučení včetně doporučení Evropské rady pro resucitaci kladou na tuto otázku jednoznačnou odpověď, když v případě komorové fibrilace dávají na první místo tři defibrilační výboje, a až v případě jejich neúspěchu pokračuje sekvence zahájením "klasické" KPR. Zkušenosti z terénu, ale i některé teoretické úvahy nicméně svědčí o tom, že věc nemusí být tak jednoznačná, jak jednoznačně na ni tyto standardy odpovídají... více v podrobnější informaci o již avizované práci dr. Wika a spol. na toto téma, kterou uveřejnila březnová JAMA.
  Vážně uvažuji o zavedení nové rubriky Medicopter 117 na počest nového kultovního seriálu všech pravověrných leteckých záchranářů. Konečně někdo po pravdě ukázal, jak to funguje: muži a ženy v červených uniformách pronikají do aktivní zóny jaderného reaktoru zachránit nezodpovědného operátora, zatímco hasiči pokuřují opodál, fešná pilotka v poslední chvíli přehodí lyžinou vrtulníku výhybku vlaku řítícímu se do záhuby, lékař na palubě píchne obyčejnou jehlou naslepo spinál, zatímco hlavička rodícího se miminka už čouhá mamince mezi nohama... Nastartovat vrtulník je něco jako nastartovat auto - zapne se spinač, zmačkne se čudlík, pohne se pákou a letíme, pochopitelně vyrážíme bojovou zatáčkou v ostrém náklonu... A k tomu také láska.. přátelé... láska... JEN HOUŠŤ a VĚTŠÍ KAPKY ať má Svaz pacientů o čem přemýšlet :-)
  Ve středu proběhl v Liberci krajský záchrankový seminář s tématy akutní kardiologie a záchranné služby v krajském uspořádání. Podle očitých svědků vládla na palubě pohoda, jídla a pití bylo dostatek! Kdo chyběl, ať lituje - a nebo ať směřuje do Brna, kde probíhá celostátní setkání s s velmi podobnou tématikou tématikou 17. - 18. dubna.
  O víkendu jsem sloužil v Praze na vrtulníku a v noci ze soboty na neděli jsem opět měl tu čest dopravovat do Prahy z jednoho nejmenovaného města muže s nestabilní anginou pectoris k PCI. Během letu došlo opakovaně k několikavteřinovým běhům maligních arytmií, které naštěstí spontánně odezněly bez nutnosti KPCR za letu. Situace se znova opakovala při předání pacienta - zde již ale nebyl průběh tak hladký, stav vyústil v protrahovanou (nakonec úspěšnou) KPCR s nutností několikanásobné defibrilace. Pokud by bylo nutné ke KPCR přistoupit za letu (a rychle přistát v noci s vrtulníkem do neznámého terénu prakticky nelze), troufám si tvrdit, že by pacient zemřel ještě na palubě. Možnosti provádět kvalitní KPCR ve vrtulníku jsou - s výjimkou vojenských Sokolíků a dosluhující Kanie - prakticky nulové a ani "velký" Bell 412 na tom není o mnoho lépe. Celá zkušenost je poučná nejen odborně, ale zajímavá i "filozoficky": zemřel by pacient PŘESTOŽE, nebo PROTOŽE letěl vrtulníkem? Kardiologičtí pacienti tvoří dnes velkou část "klientů" LZS a pro řadu z nich má také jistě letecký transport i reálně pozitivní dopad. Nicméně sobotní příhoda jenom prohloubila moje přesvědčení, že tam, kde je pozemní a letecká cesta (včetně všech ztrátových časů) srovnatelně časově náročná (a to zde jednoznačně byla, navíc vzhledem k obsazení cílového pracoviště jiným pacientem jsme byli přímo vybídnuti, abychom nespěchali...) považuji takto pojatou "kardioturistiku" jenom za riskantní a navíc neuvěřitelně drahou (hodina letu = v průměru cca 70.000 Kč, tj. ten transport zpravidla stojí víc, než samotný kardiologický výkon) "záplatu" nahrazující nedostatek personálu pro zajištění pozemního sekundárního transportu.
  Po dlouhé době příprav Vám náš server přináší první díl z volného seriálu "Moderní pohled na zdravotnické operační středisko" - dnes na téma "Dispatch life support". Viz Odborná témata.
  V nejčerstvější JAMAě je velmi zajímavá studie norských autorů na téma, zda u pacientů s fibrilací komor jako prvním EKG nálezem resuscitovat, či neresuscitovat před první defibrilací. Připravuji širší informaci o studii, takže zatím jen stručně: ve skupině s dojezdem do 5 minut nevyšel signifikantní rozdíl, u dojezdu nad 5 minut byly významně lepší výsledky ve skupině, kdy byli pacienti před prvním výbojem nejdříve 3 minuty resuscitovaní.
  Podle zprávy České informační agentury využilo volání na linku 112 v Praze od 15.listopadu 2002 více než pět tisíc lidí. Z celkového počtu volání na tísňovou linku 112 se 64 procent volání týkalo Policie ČR, 28 procent případů Záchranné služby, 5% volání bylo určeno hasičům a tři procenta městské policii. Zhruba 97 procent případů volání je v českém jazyce, dvě procenta v angličtině a zbývající jedno procento připadá na ostatní jazyky. Pro zajímavost doplňuji, že dispečink pražské záchranky odbavil za stejnou dobu na lince 155 asi 110.000 volání.
  Zase pro změnu z jiného soudku: redakční článek v minulém čísle British Medical Journalu se věnuje mobilním telefonům a jejich vlivu na lékařské přístroje: často prosazovaná restriktivní opatření považuje z technického hlediska za přehnaná a zbytečně obtěžující pacienty, příbuzné i personál. Podle testů provedených britskou Medical Devices Agency ovlivňovaly mobily umístěné 1 metr od přístroje pouze 4% zařízení, na rozdíl od vysílaček používaných ochrankou (35% přístrojů interferovalo) a zejména od vysílaček posádek záchranných služeb - zde byla interference zaznamenána ve 41% případů. Skutečně významný vliv na funkčnost byla pozorována pouze u kardiostimulátorů a kardioverterů, a to pouze do vzdálenosti asi 10 cm od přístroje. Pro tyto pacienty tedy platí doporučení používat mobil rukou na druhé straně, než je stimulátor nebo verter implantován, a zejména neukládat mobil do kapsičky poblíž přístroje. Obecně naopak autoři doporučují uvolnit restrikce a umožnit pacientům být v kontaktu se svými blízkými.
  Ještě jedna zajímavost z aktuálního čísla téhož plátku: článek autorů z Bristolu, doplněný několika kasuistikami, varuje před nadužíváním adrenalinu u jiných, než život bezprostředně ohrožujících alergických reakcí. Z rozboru fatálních alergických příhod v Británii (kterých je hlášeno asi 20 ročně) vyplynulo, že v polovině případů lze smrt považovat za iatrogenní, zpravidla způsobenou kardiovaskulárními komplikacemi v souvislosti s neindikovaným podáním adrenalinu (tj. u reakcí bez oběhových projevů a bez dušnosti). Jak autoři zdůrazňují, podání adrenalinu by mělo být v této indikaci vyhrazeno skutečně jen nejzávažnějším případům, mělo by být velmi opatrné a vždy za podmínek důkladného monitorování kardiovaskulárních parametrů pacienta.
  Pro zajímavost a snad i jako námět k přemýšlení něco ze serveru London ambulance service:
  "Nebyli jsme (v uplynulých několika letech, pozn.of.) schopni zvýšit počet posádek ve službě, takže jejich využití zůstává nepřijatelně vysoké. Stává se, že v přijatelné době nemáme k dispozici odpovídající ambulanci a nemůžeme poskytnout našemu personálu potřebné přestávky v práci.V souladu s plánem jsme přijali další zaměstnance, ale na druhou stranu odešlo více zaměstnanců, než jsme očekávali, protože ve srovnání s obdobnými profesemi v Londýně i se záchrannými službami v okolí Londýna (kde jsou životní náklady nižší) nebyly naše mzdy schopné konkurence.
  Nyní jsme platy zvýšili a došlo tak ke snížení napětí, ale poučení je jasné: pokud chceme zajistit takovou úroveň služby, jakou očekávají obyvatelé Londýna, mzdy našich zaměstnanců musí být konkurenceschopné.
  Dosáhli jsme pokroku v odezvě na případy kategorie A (bezprostřední ohrožení života, pozn. of.) především rozdělením velkého počtu posádek do jednočlenných "fast response unit" následovaných ambulancí. To ale není trvale udržitelná cesta: na místo tak vyjíždí tři záchranáři ve dvou vozech, místo dvou záchranářů v jedné ambulanci. Udržitelná, ekonomická a bezpečná cesta je dosáhnout 75 procentního cíle pro kategorii A (dojezdu do 8 minut, pozn. of.) zhuštěním sítě stanovišť tak, aby využití ambulancí kleslo v průměru na 50% a teprve jako doplněk tohoto systému použít "fast response units"."
  Záchranná služba Bratislava výrazně inovovala své internetové stránky! Doporučuji vaší pozornosti!
  Přehledu tisku ve vztahu k záchranným službám dominují zprávy z různých krajů o rušení LSPP. Ve všech případech na protesty obyvatel odpovídají "odpovědní činitelé" stejně: nebojte - posílíme záchrannou službu a bude to lepší a levnější! Hahaha... Lepší? O tom se můžeme přít. Ale levnější to URČITĚ nebude, pánové... Víte, kolik stojí kilometr jízdy vybavené sanity? A jak dlouho myslíte, že vám budou doktoři na záchrance sloužit za stovku na hodinu?!
  Tak konečně oficiálně pronikla na veřejnost (MFD 12. a 13.3.) informace, kterou si štěbetají vrabci na střechách hangárů leteckých záchranek už řadu měsíců: armáda nejspíš opustí stanoviště LZS v Líních a tím také skončí jako provozovatel civilní letecké záchranky. Na celé věci jsou pozoruhodné dvě věci: jednak typická "koncepčnost" armády, se kterou Líně opustila, poté znovu oživila a nyní zase opouští, to vše v průběhu necelých deseti let. Druhou zajímavůstkou je údaj o velikosti "posádky" v Líních: po letech konečně armáda přiznala, že o dva pohotovostní vrtulníky se tu stará 200 (!!!) lidí. Nutno podotknout, že je to ještě o třetinu víc, než kolik před několika lety, při oživování základny, trousili "zlí jazykové" - a byli za tyto "pomluvy" káráni. Tehdy bylo ovšem potřeba dokázat, že provoz armády v Plzni je naopak vysoce ekonomický... Zajímavý bude také souboj zbylých provozovatelů o uvolněné stanoviště. Škatulata, hejbejte se!
  Nedostatek peněz" je zaklínadlo, které v souvislosti s většími či menšími potížemi různých složek IZS slyšíme dnes a denně. Jak ale zacházíme aspoň s tím "málem", které máme? Taky si myslíte, že tu 10, tam 100 a ještě jinde 300 milionů už stojí za trochu pozornosti? Čtěte dál: "Zařízení systému PEGAS 1. generace převedlo MV do zásob na skladě jako "náhradní díly získané likvidací". Finanční hodnota tohoto majetku, který MV pořídilo do roku 1999 a v současné době neplní svoji funkci, je 294,4 mil. Kč. " Nebo jinde: "Termín zavádění služby (pracoviště, související se zaváděním linky 112, pozn. of.) nebyl splněn. Převzetí služby v Odborném učilišti požární ochrany Frýdek-Místek bylo provedeno až dne 3.5.2002. Při kontrole v dubnu 2002 v Institutu ochrany obyvatelstva v Lázních Bohdaneč bylo zjištěno, že pro činnost administrativního pracoviště TCTV nebylo zařízení nainstalováno, byly pouze uvolněny dvě místnosti bez jakýchkoliv úprav. Přesto MV již dne 21.12.2001 uhradilo Českému Telecomu 27,7 mil. Kč za jednorázové poplatky za obě výše uvedená pracoviště..." a nebo z jiného soudku: "LZS měla zajišťovat především primární, nejvýše sekundární neodkladné lety. U kontrolovaných ÚSZS však primární lety tvořily z celkového počtu letů v roce 2000 jen asi 35% (21% vykázaných letových hodin) a v roce 2001 asi 41% (28% vykázaných letových hodin)...". Toto jsou jen tři body z poměrně obsáhlé zprávy Nejvyššího kontrolního úřadu z kontrolní akce 01/27 "Majetek státu a prostředky státního rozpočtu určené pro zajištění činností IZS". Vřele doporučuji vaší pozornosti celou zprávu ZDE...
  V předchozí anketě jsme se ptali na názor našich návštěvníků na úlohu odborné společnosti UM a MK při zřizování urgentních příjmů v nemocnicích. Ze 176 odpovědí jich téměř 160 požaduje aktivní postup při prosazování vzniku těchto oddělení. O něco "větší polovina" z těchto odpovědí (86) je přitom pro jejich vznik ve všech nemocnicích, "menší polovina" (73) jen pro vznik ve velkých ústavech. Ostatní názory (jen pasivní podpora tam, kde to bude třeba, a názor "nezabývat se") utrpěly zdrcující porážku - získaly po 8 hlasech. Úplně proti nebyl nikdo. Takže - s chutí do toho... ale jak ?!
  Věnujte také, prosím, pozornost nové anketní otázce... pro koho že ty stránky vlastně děláme :-) ?
  Seznam kódů diagnóz podle mezinárodní klasifikace nemocí najdete v rubrice Pro pacienty
  I v Liberci se bude rozprávět o akutních stavech (zejména invazivní léčbě AIM) a o prvních dojmech z krajského uspořádání: krajský seminář s celostátní účastí se zde koná již 26.3.2003.
  Zatímco někteří tráví zimní dovolenou v teplých krajích a ti méně zámožní aspoň v nějakých pořádných horách, najdou se i tací, kteří si v osobním volnu odskočí na pár dní za velkou louži podívat se, jak se daří tamním záchranářům. A dokonce se s vámi i rádi podělí o tento nevšední zážitek... aneb Sláva nazdar výletu, nezmokli jsme (byť málem zmrzli), už jsme tu... čtěte Jak se zachraňovalo v Novém Yorku v lednu 2003, nový přírůstek v rubrice Zajímavosti
  "Věřím, že předložená studie může po prvním přečtení vzbudit nevoli u řady kolegů, kteří se řadu let podílí na budování našeho lékařského systému PNP. Nejsem však zastáncem logiky "žádoucích a nežádoucích statistik", naopak, domnívám se, že jedině cesta poctivého vyhodnocování úspěchů a neúspěchů v našem oboru jej může pozvednout, posunout kupředu a zajistit mu vážnost a místo na slunci..." aneb ještě jednou a podrobněji se vracím ke studii (viz info z 3.2.2003), srovnávající úspěšnost "stay and play" a "scoop and run" přístupu u závažných polytraumat ve velkých městských aglomeracích (viz rubriku Odborná témata).
  A podruhé z traumatologického soudku: v Zajímavostech přinášíme informaci o práci srovnávající výsledky velkých a malých traumacenter. Studii na toto téma představil na letošní konferenci akutní medicíny v San Antoniu profesor L. Glancem z Rochesteru .
  Malá ukázka (dnes v zahraniční literatuře už poměrně běžná, u nás bohužel stále nevídaná!) na téma "dobré vychování": V posledním čísle British Medical Journalu vyšla práce na téma moderní léčby astmatu. Součástí článku je zřetelně označená poznámka, v níž se praví asi tito: "JR (iniciály autora, pozn. of.) přijal příspěvek na dopravu, ubytování a účastnické poplatky na mezinárodních vědeckých konferencích od řady farmaceutických firem, vyrábějících přípravky používané v léčbě astmatu". A je to.
  Unikátní záchrankový rozcestník, obhospodařovaný holandským paramedikem Gerritem van Gennep, najdete ZDE. Obsahově je server vynikající, bohužel někdy chce přístup na něj trošku trpělivosti... A pokud byste snad něčemu nerozuměli, není nic ztraceno: "Heb je een link suggestie voor deze site of wil je dat jouw link ook op deze site komt? Stuur een e-mail.".
  Zdá se, že duben bude nadále nazýván po indiánsku - Měsíc Moudrosti: v Praze pořádá IPVZ dvoudenní kurs Urgentní medicína v chirurgických oborech, a v zápětí chystají brněnští kolegové spolu s asociáty ZZS a DZS V. Brněnské dny přednemocniční neodkladné péče. Blíže viz Informace pro ZZS.
  Jenom pro zajímavost cituji z materiálu, určeného k osvětě veřejnosti, který vydala americká National Academies of Emergency Dispatch: "Jednejte, i když si nejste jisti, že skutečně jde o život ohrožující situaci, nebo když postižený vaši pomoc odmítá. Nikdy se nebojte zavolat 9-1-1 (tísňové číslo v USA, pozn. of.) jenom proto, že si nejste jisti, že jde o skutečné nebezpečí. Vytočte 9-1-1 a nechte profesionální dispečery a záchranáře, aby vám pomohli v situaci nejistoty i zmatku. Od toho tu jsou." Když si tak uvědomím, kolikrát už jsem slyšel dispečerky na různých místech naší krásné země peskovat volajícího, který si "dovolil" zavolat 155ku kvůli prkotině, tak si tak říkám, jestli bychom se přece jen občas neměli trochu víc brát příklad z civilizovaného světa, spíš než bojovat o ta naše "špecifiká"...
  Kratičký příběh ze života a současně ukázka z pozoruhodné knížečky Code 3 - Lights and Siren Glenna Asaedy hledejte v rubrice Zajímavosti
  Článek o 112 ve Švédsku je doplněn o několik fotografií z bohatého archivu R.G. - nenechte si ujít!
  Zkušeností ze světa není nikdy dost: zajímá vás, jak je to s tou pověstnou 112 ve Švédsku? Čtěte ZDE!
  Pozoruhodné sdělení jednoho z renomovaných představitelů našeho krizového managementu najdete v akutální příloze Zdravotnických novin (Lékařské listy č. 6/2003, str. 33-34: v článku "Připravenost zdravotnictví na mimořádné situace s přímým ohrožením života a zdraví občanů ČR", po stránkovém úvodu plném "prostopravd" a frází typu "neustále vzrůstá...", "neustále stoupají...", "realita ukazuje...", bez jediného konkrétního údaje - následuje pozoruhodná dedukce: "Je tak zcela zřetelně - medicínky i legislativně - vynucena zásadní změna v pojetí ZZS jako celku směrem ke zřízení Zdravotnického záchranného sboru České republiky cestou transformace sítě středisek v krajském seskupení, s novým obsahem působnosti a s novými nároky na odbornost pracovníků jednotlivých kategorií, aby mohlo dojít k naplnění základního požadavku, kterým je rovnoměrné rozmístění sil a prostředků ZZSboru na celém území ČR (požadavek zákona č. 239/2000 sb. o IZS) k zajištění základního úkolu: poskytovat přednemocniční neodkladnou péči na místě postižení, transportovat postiženého do lůžkového zařízení a předat ho k následné neodkladné péči do takového zdravotnického zařízení, které je odborně připraveno a vybaveno řešit závažný stav v souladu se soudobými poznatky lékařských věd, a zajistit tak plynulou návaznost PNP na nemocniční NP (intervenční, intenzivní a resuscitační)." Při vší úctě k autorovi - proboha, jak - kým a čím konkrétně - je "zřetelně - legislativně i medicínsky" tato myšlenka "vynucená"??? Na mě spíš "o to zřetelněji" dýchá relikt myšlení doby dávno minulé, kdy bylo tuze a centralisticky řízeno všechno od A do Z, čehož výsledným produktem bylo, že nic nefungovalo, a vedlejším efektem vznik spousty malých, úhledně šedivých, sektorových kójí pro různé generální ředitele a náměstky, ředitele odborů a sekcí, jejich sekretariáty a další administrativní verbež. Snad mohu poněkud neskromně říct, že jsem viděl fungovat už docela hodně záchranných služeb na řadě míst světa, ale celostátně jednotné organizace byly mezi nimi naprostou výjimkou. Myslím, že i tato země má dostatek zkušeností s fungováním centrálně řízených struktur, a nerozumím stále novému a novému nadšení budovatelů "centrálních orgánů". Nikdo nikdy neprokázal vyšší efektivitu či kvalitu centrálně řízených organizací např. proti organizacím zřizovaným na zemské, krajské či lokální úrovni. Je naopak známou zkušeností, že čím jsou tyto služby danému regionu "vlastnější", tím větší péči jim věnují - a naopak (viz např. věčné potíže s nedostatkem peněz u ministerských Územních středisek záchranné služby). V posledních letech se systém záchranných služeb organizuje a reorganizuje prakticky neustále - od roku 1989 prošly záchranky cestou od OUNZů do nemocnic a měst, pak k okresům a některé k ministerstvu, aby se nyní všichni sešli pod zatím poněkud rozpačitě roztaženými křídly nově zřízených krajů. Opravdu se bojím, že další reorganizaci už záchranky ani záchranáři nevydrží...
  Hezkou sadu historických fotografií najdete na novém webu brněnské záchranky.
  První ostrou službu v dějinách Česka dnes na ostravské základně LZS nastupuje vrtulník EC 135. Během nejbližších let by se právě tento typ měl stát nosným typem provozovaným pro potřeby LZS u nás.
  Pozoruhodná stude vychází v únorovém čísle časopisu Annals of Surgery: Autoři Liberman a spol. srovnávají ve studii s názvem Multicenter Canadian Study of Prehospital Trauma Care péči o pacienty se závažnými polytraumaty ve třech kanadských velkoměstech: v Montrealu (s lékaři v PNP - MD-ALS), v Torontu (paramedici poskytující ALS - advanced life support, tj. rozšířenou péči včetně invazivních přístupů) a Quebec City (pouze EMT poskytující BLS - basic life support, pouze základní zajištění, klasické "scoop and run"). Hodnoceni byli pouze pacienti převážení do traumacenter nejvyšší úrovně (Level I.). V těchto třech městech bylo hodnocena úmrtnost jako hlavní parametr úspěšnosti systému a výsledky jsou více než pozoruhodné: celková úmrtnost byla nejvyšší u pacientů ošetřovaných výjezdovou skupinou MD-ALS (35%), u ALS byla 24% a u BLS 18%!!! O něco menší rozdíl byl zaznamenán, pokud byly hodnoceny pouze úrazy sice závažné, ale (patrně podle vstupního skórování) "přežitelné": zde byla "neúspěšnost" MD-ALS 32%, ALS 28% a BLS 26%. Závěr studie (velmi seriózně a konzervativně formulovaný! pozn. of.) tedy zní: v městských aglomeracích s dobrou dostupností traumacentra není pro pacienty s těžkým traumatem prokázán prospěch nasazení posádek poskytujících ALS vůči posádkám poskytujícím BLS. Podrobnější informace o studii se pokusím získat a prezentovat, předem bych chtěl ale varovat před ukvapenými závěry: faktorů, podílejících se na přežití závažných traumat, je celá dlouhá řada a bez detailního seznámení s metodikou studie je předčasné vyvozovat z této stručné informace zásadní závěry třeba pro náš systém PNP resp. systém zdravotnictví jako celku.
  Na stránkách Katedry urgentní medicíny a medicíny katastrof IPVZ se ujala dr. Jarmila Drábková vytváření pozoruhodné rubriky Referáty, novinky, neobvyklé stavy a situace v urgentní medicíně a medicíně katastrof. Rubrika zatím není příliš rozsáhlá, ale s ohledem na pořadatelčiny nesporné kvality a zkušenosti v tomto druhu činnosti věřím, že časem nabude na objemu a významu.
  Pro ty, kteří již lačně a netrpělivě čekají na slíbené informace ze zámoří, zatím aspoň pár přírůstků ve fotogalerii. Trpělivost, přátelé...
  Děkuji všem čtenářům za trpělivost a za odměnu mohu slíbit, že zde v nejbližších dnech najdete atraktivní a věřím, že i odborně zajímavý pohled pod pokličku jedné z největších záchranných služeb na světě. Závdavkem, a současně důkazem toho, že to záchranáři nikde nemají jednoduché, budiž fotografie titulní stránky úterního vydání listu The New York Post.
  Dost bylo tesknění... takže pro dnešek opět po delší době taky něco užitečného: časopis Academic Emergency Mediciene publikoval v prosincovém čísle zajímavou práci, hodnotící úspěšnost třídění pacientů přicházejících na dětskou Emergency. Studie byla zpracovaná na základě dotazníkové akce, kdy 63 sester a lékařů dětského ED (univerzitní specializované nemocnice) třídilo 55 fiktivních scénářů popisujících stav pacienta. Úkolem bylo roztřídit pacienty podle naléhavosti ošetření do 4 skupin (1 = resuscitace, urgentní případy, 2= naléhavé případy, 3= méně naléhavé případy, 4 = nenaléhavé případy). Jako etalon byly všechny scénáře předem vyhodnoceny tříčlennou komisí zkušených lékařů ED podle zásad daných manuálem pro třídění pro sestry ED. Výsledek studie (úspěšnost třídění 64% u lékařů a 54% u sester (+/- 8%SD)) je zajímavý jednak poměrně malým rozdílem mezi lékaři a sestrami, a jednak překvapivě malou "úspěšností" v obou skupinách . Autoři nenalezli rozdíl mezi méně zkušenými a zkušenými (nad 10 let praxe) pracovníky, a nebyla nalezena ani závislost mezi denní (noční) dobou a úspěšností třídění. Zajímavé by jistě také bylo analyzovat, v kolika případech došlo k "přetřídění" (overtriage, zařazení do zbytečně "naléhavé" skupiny) a v kolika k "nedotřídění" (podcenění stavu). Tato data bohužel nejsou ve výsledcích prezentována.
  Vážení čtenáři, omluvte prosím kratší odmlku v aktualizacích tohoto serveru v následujících dnech.
  Denně něco pro (duševní) zdraví: jeden nejmenovaný internista (a ze zkušenosti - zdaleka není sám) ve včerejší MFD propaguje svoji představu, podle které by měl lékař záchranky pacienty odesílané pod jakoukoliv záminkou zpravidla příbuznými k "sociální" hospitalizaci na místě vyšetřit a pokud je pacient zdráv, měl by být ponechán na místě, neboť pro nemocnici přináší zbytečnou zátěž. Na první pohled krásná a logická představa. Potíž je v tom, že rodiny se nezbavují "zdravých" babiček a dědečků - naopak každý z nich je zpravidla chronicky nemocen řadou chorob. Lékař záchranky tyto lidi vidí zpravidla poprvé a naposledy v životě a spoléhat se za těchto okolností na holé ruce ev. EKG, kde budou bezpochyby známky ICHS, a pacienty programově nechávat doma, je podle mě vstupenkou do soudní síně... Dneska už (bohužel?) medicína funguje jinak a bez objektivního dokumentování stavu (koneckonců paradoxně i autor článku, napadající lékaře záchranky z alibismu, současně potvrzuje, že těm lidem v nemocnici stejně dělá laboratorní a další vyšetření...) s námi každý znalec při prvním problému velmi rychle zamete. O tom, že pozice lékařů - zejména v terénu - je čím dál tím riskantnější, se můžeme přesvědčit v poslední době prakticky denně v krvežíznivých reportážích sdělovacích prostředků. A to nemluvím o tom, že tento přístup svědčí o naprostém nepochopení úlohy lékaře záchranné služby: naší hlavní úlohou přece není objíždět chroniky a rozhodovat, jestli jsou dost, nebo málo dekompenzovaní. Úlohou lékaře záchranné služby je především být k dispozici k vysoce kvalifikovanému vyřešení stavů potenciálně nebo bezprostředně ohrožujících život a jeho zatížení jakýmikoliv dalšími úkoly je kontraproduktivní!
  Cituji ze serveru České lékařské komory Závazné stanovisko č. 4/2000: "Představenstvo uzná automaticky nárok na licenci v oboru Urgentní medicína lékařům s II. atestací ze základního či nadstavbového oboru, kteří prokáží minimálně 2letou praxi v RLP v rozsahu nejméně 80 hodin měsíčně. Při snížení počtu hodin se adekvátně prodlužuje délka praxe." Jinými slovy: dostatečnou kvalifikací pro výkon například primáře nebo odborného zástupce Záchranné služby jsou 2 atestace v jakémkoliv oboru a 2 roky praxe na půl úvazku. Bude-li kolega - například radiodiagnostik - sloužit na menší záchrance, setká se za tu dobu asi s 200 pacienty, statisticky vzato bude 1-2x resuscitovat, uvidí asi 20 dopravních nehod, z toho 3 - 4 vážné. Zaintubuje - resp. pokusí se zaintubovat - tak 10 pacientů. Poté se slavnostně stává primářem a garantem kvality... Při vší úctě ke Komoře - nezdá se vám, že si někdo z oboru Urgentní medicína dělá tak trochu legraci???
  112 jako věčné téma médií... nicméně diskuse laické, poloodborné i odborné veřejnosti u tohoto článku věru stojí za to!
  Pozoruhodná větička z článku Co dělat, když potřebujete rychlou pomoc lékaře: "Chybou je například zavolat záchranku, pokud lidé míjejí nějakou autonehodu, aniž je zřejmé, že je někdo zraněn, protože sanitka dost možná jela zbytečně a jinde by chyběla." Pozoruhodný názor (údajně původem v ČLK). Co takhle spíš napsat, že je chyba nezastavit? Navíc si dovedu představit řadu situací, kdy člověk skutečně nemůže zastavit a přesvědčit se, jak na tom posádka havarovaného auta je... I další obsah článku je přinejmenším sporný: je psán ve svatém nadšení, a je založen na krásné představě, že pacient nejdříve posoudí, jak naléhavě je nemocen, a podle toho potom... jenže v tom posouzení je právě ten problém:-)
  I když to tak nevypadá, přednemocniční péče se zřejmě stává první "obětí" transformace státní správy: zajištění resp. nezajištění LSPP, koncepční šarvátky i lokální žabomyší války vyplouvají na povrch jako korkový špunt... Viz několik titulků z posledního týdne jenom z archivu deníku PRÁVO: "Kraj nemá peníze na záchranku", "LSPP provázejí problémy", "Někteří lékaři LSPP ignorují" nebo "Pomoci by mohla taxisanita".
  Z veselejšího soudku: ve čtvrtek odpoledne proběhlo v "doupěti" DSA na letišti v Hradci Králové slavnostní předvedení nového "ÉCÉčka" - prvního u nás a koneckonců i v zemích bývalého východního bloku. Malou fotoreportáž najdete ZDE, ochutnávku dobrot Vám bohužel zatím zprostředkovat neumím. Podle zatím neoficiálních zpráv by měla mašinka začít naostro létat 3.února v Ostravě, během krátké doby projde stanovišti v Liberci a Ústí, aby se do Ostravy vrátila jako na svoje mateřské stanoviště. Pozoruhodné jsou i "kuloárové" informace, které se odrážely od stěn hangáru: "dobře informované zdroje" hovoří o dodávce prvního EC 135 se sanitní zástavbou pro Policii ještě letos, zatímco jiné, neméně dobře informované zdroje to popírají. Tak uvidíme...
  Zprávička z lepší Společnosti :-): staronovým předsedou výboru odborné společnosti se stal prim. Ticháček z Opavy - gratuluji! Podrobnější informace budou v nejbližší době na tradičním místě, v době mírně vzdálené pak na místě netradičním... Nechte se překvapit!
  Používáte "krizový mobil"? Tak jenom pro zajímavost: pokud s někým hovoříte, tak dalšímu, kdo vám volá, se ozve "tůt" a hláška "Naslyšenou". Druhý volající má dojem, že jste ho vykopli z linky, vy nemáte tušení, že vám někdo volal (nemáte ztracený hovor). Velmi mazané řešení...
  Zřejmě v reakci na neobyčejně otevřený článek v Právu chystá podle neověřených zpráv hasičstvo tiskovou konferenci na téma "112". Tak kdo bude obětní beránek? Hlupáci okolo (záchranky například), nebo hlupáci "dole"? Nebo snad, že by si hasičská vrchnost spolu s Telecomem posypala hlavu popelem za slavnostní spuštění Potěmkinovy vesnice v ceně pár set milionů...?
  Tématika záchranných služeb se pomalu ale jistě stává evergreenem sdělovacích prostředků: vedle včerejší "sanitky bez lékaře" zaslouží pozornost i "causa meningokok" z Plané (jakže je to s tím naším standardem - nemělo to antibiotikum v té sanitě náhodou být?!) a zejména včerejší "skvost" - článek "Lidé se dočkají zkvalitnění záchranné služby" z kladenské přílohy MFD. Myslím, že stojí za to citovat aspoň stěžejní odstavec: "V širším horizontu by pak měl být zdokonalen integrovaný záchranný systém, který má přinést zjednodušení celého postupu při záchraně životů, například ve společném velení lékařů, hasičů a policistů při záchranných pracích u nehody. Dispečerka, která přijme telefonický hovor na jednotném čísle 112, rozhodne, zda na místo pošle nejprve hasiče, potom lékaře a nakonec policisty, či zda záchranné práce zorganizuje jinak. Tím by se mohly lépe skloubit jednotlivé záchranné práce a ušetřit drahocenné minuty." Pominu-li faktickou nesmyslnost obsahu, stejně vždycky žasnu, jak úporně přetrvává klišé "záchranka = dopravní nehody", zatímco stovky kardiaků, astmatiků a dalších "obyčejných pacientů" čekají kdesi v koutě, zda si na ně nějaký ten budovatel záchranných systémů taky jednou vzpomene... Až to jednou na Kladensku rozjedou, rád se na to zkvalitnění a skloubení přijedu podívat :-). Navrhuji čestné ocenění "blábol týdne".
  Včerejší noviny se opravdu předhánějí ve vypečených zprávách: cituji ze sportovní rubriky MFD z článku Bývalý vítěz rallye bojuje o život: "Jezdec čtyřkolky (český závodník Macháček, přímý svědek nehody - pozn. off.) pomáhal dalšímu závodníkovi, který zastavil, spustit satelitní záchranný systém. Zkrvavený Šinozuka ležel bezvládně upoután v sedačce. "Nesahali jsme na něj, to je věc lékařů. Když pak zastavil další nissan ze Šinozukova týmu, jel jsem pryč." Opravdu perfektní a nenásilná forma školení první pomoci v praxi - hlavně nesahat a rychle pryč...
  "Na Trutnovsku zemřel pacient, k němuž přijela sanitka bez lékaře" hlásá titulek ze servisu ČTK, totéž dramaticky předčítá hlasatelka veřejnoprávní televize v hlavní zpravodajské relaci. NO A CO, PROBOHA??? Bohužel denně umírají pacienti, ke kterým přijela sanitka bez lékaře, sanitka s lékařem, i ti, ke kterým vůbec žádná sanitka nepřijela. Denně umírají pacienti doma, na ulici, na středisku, a dokonce i na renomovaných klinikách, obklopeni týmy nejlepších lékařů. Takový je totiž život. Jenže tady jde o něco jiného: všimněte si, že ČTK ani ČT mazaně netvrdí, že by pacient zemřel, protože nepřijel lékař. Jenom (oprávněně) počítají s tím, že tuto asociaci už si čtenář-posluchač vytvoří v hlavě sám. Aby totiž mohli tvrdit něco takového (a to už by bylo sdělení závažné a nebylo-li by náhodou pravdivé, bezpochyby i trestné), museli by to dotyční redaktoři prokázat: zjistit a ověřit fakta, získat experty a jejich odborná stanoviska, musel by věci rozumět. Nic z toho se tyto věhlasné instituce nenamáhaly zjistit a nepátrají po tom, čím se liší DZS, LSPP či ZZS (vše je ve zprávě promíchané do jednoho guláše) - zřejmě se spokojily s udáním "dobře informovaného zdroje", někoho, komu je trnem v oku kdosi nebo cosi.... Tohle je přesně zpráva účelově formulovaná a zaměřená na vyvolání paniky a nátlaku na kohosi, zatímco její nepostižitelný tvůrce a původce si někde v temném koutě mne ruce, jak dotyčnému (dotyčným) namazal schody... Vůbec netvrdím, že v daném případě nedošlo k pochybení - věc je třeba vyšetřit. Nyní ale nevíme nic a vydávat na základě tohoto "nicu" zprávu ČTK mi připadá jako nehorázná lotrovina. S napadenými hluboce soucítím, protože s tímto typem "investigativní" žurnalistiky, ve které se snoubí podlost udavačství se (zpravidla) naivní neznalostí (nebo - o to hůř - s obyčejnou zkorumpovaností) dotyčného redaktora mám bohaté osobní zkušenosti... PS: prohlašuji, že s nikým ze zúčastněných nemám nic společného.
  Snad to není příliš velké tajemství: nově zvolenými členy výboru Odborné společnosti urgentní medicíny a medicíny katastrof pro roky 2003 - 2007 jsou pánové a dáma (abecedně): Deyl (Ústí n. Labem) , Franěk (Praha), Gřegoř (Ostrava), Hlaváčková (Mělník), Kalík (Příbram), Knor (Praha), Ticháček (Opava), Tuček (Č. Budějovice), Urbánek (Brno). Konkrétní funkce v novém výboru budou určeny na jeho prvním zasedání 15.1.2003 v Praze. Gratulizírujeme a těšíme se na světlé zítřky - práce je před nimi (námi, vámi - doplňte podle potřeby) víc než dost!
  2. Středoevropský kongres urgentní medicíny se bude letos v září konat ve slunné Hispánii... Takže začněme shánět sponzory :-) - první informace (Acrobat Reader, 550 kB) je ZDE.
  Další krůček v diskusi o optimálním poměru masáže a dýchání při KPR: pánové Sanders a spol. publikovali na toto téma v prosincovém čísle Annals of Emergency Medicine pozoruhodnou experimentální práci - viz ZDE
  Vítám vás v novém roce na našich stránkách a doufám, že nám zůstanete věrni alespoň tak, jako loni!
  Začátek roku je opět ve znamení "stodvanáctky" - mírně reklamní kampaň na téma "skvělá 112 je konečně tady" probíhá v těchto dnech za účasti Telecomu (příjemce peněz za výstavbu a provoz) a hasičstva (provozovatel). Ano, je to pěkné, "vládní termín" je - jak je v kraji zvykem - zřejmě oficiálně splněn (co na tom, že ve většině míst se zatím operátoři 112 krčí po různých kutloších) a běda tomu, kdo by se snad zvědavě ptal co to stálo, co to bude stát a jakou konkrétní změnu to všechno přinese vůči stavu před červnem 2002 (tehdy převzali obsluhu 112 Hasiči, před tím ji několik let zajišťovala Policie). Omlouvám se všem zúčastněným za poněkud skeptický tón - upřímně si myslím, že 112 jako taková je potřebná věc, jen mám obavu, že s ohledem na její reálný přínos je vytvářené řešení snad až příliš velkorysé a mám strach, že snaha o zdůvodnění investovaných stovek milionů může vést k různým dalším neuváženým rozhodnutím. A taky vždycky žasnu, kde se berou peníze na různé megalomanské projekty (velkorysá 112, slavný a zřejmě nikdy nedokončený Pegas atd.), zatímco "dobráci" na vesnicích si pomalu kupují hadice ze svého a některé záchranky si půjčují na platy zaměstnanců.