text: Svatby.cz - svatba a vše, co s ní souvisí... | Svatba v Benátkách očima nevěsty
  Nacházíte se zde: Úvod > Svatba jinak > Svatby v zahraničí > Články > Svatba v Benátkách očima nevěsty
  Byť pojem nezapomenutelný je v našem případě značně diskutabilní, protože jsme letos zcela zapomněli oslavit naše první výročí svatby. Naštěstí pro Petra (mého manžela) jsme na to zapomněli oba svorně, a tak nemusel čelit mým sebelítostivým výlevům.
  Asi jako většina párů jsme začali náš den D plánovat s dostatečným, devítiměsíčním předstihem, tj. na podzim roku 2007. Celkem rychle jsme se shodli na tom, že bychom naši svatbu rádi měli v kostele svatého Petra a Pavla v Brně a já se s veškerou vervou vrhla do výběru svatebních šatů. Ale ouha, komplikace měly teprve přijít…. Relativně záhy jsme se totiž zasekli na počtu a seznamu svatebních hostů. Já chtěla svatbu malou, můj manžel naopak pompézní plnou nejen rodiny, ale i blízkých přátel a známých. Po mnoha vášnivých diskuzích, kde nechyběly ani slzičky, jsme dospěli k názoru, že jediným pro nás oba akceptovatelným alternativním řešením je vzít se v zahraničí a rodině, přátelům, kamarádům a známým to vynahradit ex post neformálním grilováním všeho možného, kdy bečka piva, víno a slivovička nemohly samozřejmě chybět.
  A tak se taky nakonec stalo. Manžel nechal výběr místa jako klasický chlap na mně a já začala "googlit", kteréže místo by bylo pro nás dostatečně romantické a hlavně mělo svoji jedinečnou atmosféru. Jako milovnice historie jsem měla jasno, líbila by se mi Itálie nebo Francie, kde to "dýchá". A pak to přišlo…. Když jsem rozklikávala odkazy na jednotlivá města a místa v Itálii a Francii, kde se nejčastěji oddává, narazila jsem rovněž na Benátky. Na obrazovce naskočila fotografie nevěsty a ženicha na gondole v liduprázdných (pozor – realita je úplně jiná) Benátkách a já okamžitě věděla, že tohle je přesně to, co chci a nic jiného to nemůže překonat.
  Manžel, tehdy dlouhodobě služebně v Holandsku (hádka z očí do očí byla tím pádem vyloučena), mi na můj návrh pouze napsal: "Když se Ti to líbí miláčku…." A já, majíc to schválené, mohla začít plánovat, organizovat a nakupovat.
  Shodou šťastné náhody jsem na internetu objevila článek Čechů, kteří svatbu v Benátkách absolvovali rok a čtvrt před námi, a podrobně popisovali, co vše je potřeba mít za dokumenty, kde si je obstarat, jak je mít úředně posvěcené a popisovali rovněž průběh svatebního obřadu. Díky jejich doporučení jsme získali kontakt na překladatelku paní Magdalénu Linhartovou, která pro nás byla doslova darem z nebe. Nejenže pro nás překládala u svatebního obřadu, ale byla tak hodná, že nám pomohla s nalezením fotografky, květinářství, restaurace, kde jsme měli svatební oběd, hotelu v cenové relaci, kterou jsme si přáli (přičemž jsme dostali na výběr ze seznamu čítajícího asi patnáct možností), ale zajistila i gondolu a byla nám inspirací pro to, jak je možné si svatební den uspořádat, a co vše Benátky nabízejí. K mému překvapení nebyla nakonec organizace svatby v Benátkách, rovněž díky Magdě, zdaleka takovou noční můrou, jak jsem si představovala. Paní Magdaléna je rodilá Češka a dlouhodobě žije v Itálii, kde pracuje pro jedinou českou svatební agenturu, která působí přímo v Benátkách ( více informací naleznete na: Svatby v Benátkách – Svatby.cz ). Nakonec mohu říct, že srovnám-li to se zařizováním svatby v Čechách, pak se domnívám, že jsem dokonce byla mnoha stresů a nervů ušetřena.
  Náš den D byl naplánován na 28.7.2008. Rozhodli jsme se ho spojit s dovolenou i svatební cestou a mít tak balíček tři v jednom. Celý pobyt jsme zahájili v italských Dolomitech, odtud pokračovali k Lago di Garda (opravdu kouzelné a studené jezero), odkud jsme jeli do našich vysněných a dlouho očekávaných Benátek. Na cestě zpátky jsme se nemohli vyhnout moři a pobřeží. Celá 14ti denní akce byla parádní, ale s dovolením tu nebudu popisovat celou dovolenou, jelikož to by bylo na dlouho, a zaměřím se pouze na Benátky a hlavně náš svatební den.
  Do Benátek jsme přijeli čtyři dny před svatbou, abychom měli čas je pořádně poznat,a seznámit se tak s místem, které mělo být svědkem našeho životního kroku.
  Benátky, myslím, nemá smysl dopodrobna popisovat. Kdo tam byl, ten prostě ví a kdo tam nebyl, tomu je vřele doporučuji navštívit. Je to relativně malé městečko v severní Itálii, kde veškerá doprava probíhá po kanálech, a které na léto opouští většina jeho obyvatel, aby tam nechali místo pro turisty. Je to místo plné paláců, muzeí, kostelů, gondol, lodí, motorových člunů, malých restaurací s vynikajícími víny a nádhernými památkami. Je to rovněž místo, kde se po Rio de Janeiru koná asi ten druhý nejslavnější karneval na světě, bohužel v únoru.
  Za čtyři dny jsme prochodili historické centrum Benátek křížem krážem, poznali nejen turistická centra, ale i malebná opuštěná zákoutí, zúčastnili se hudebního festivalu, zde seznámili se se spoustou turistů a viděli samozřejmě i cizí svatby.
  Musím se přiznat, že s blížícím se pondělkem jsem dostávala strach. Bude kytka doručena včas? Jak budu vypadat na fotkách? Nebudu na sebe ve svatebních, byť nonkonformních šatech, poutat s ohledem na velké množství turistů příliš pozornosti? Jak to zvládneme jenom ve dvou? Jak se zvládnu nalíčit a učesat?
  Nakonec to bylo nádherné a já můžu říct, že bych neměnila. Právě ta míra nejistoty, odkázanost nás dvou pouze jeden na druhého, kdy jsme tam byli jenom my dva, kteří si museli poradit, a celé to bylo pro nás a o nás, udělalo z pondělí 28.7.2008 den, na který do smrti nezapomenu.
  Ráno 28.7.2008 jsme se probudili v hotelu Al Ponte Mocenigo a zašli si do atria na snídani. Pravda, ani jeden z nás toho moc nesnědl. Po malé snídani, kdy veškerý personál věděl, že se dnes budeme brát a tak se neubránil mrkání a poznámkám typu: "Tak dnes naposledy jako signorina, od zítřka již signora", jsme se odebrali nahoru do pokoje a začali se oblékat, já také česat a líčit. Na desátou jsme měli domluvenou fotografku, něco před desátou nám měli donést svatební kytici a korsáž pro ženicha z bílých kal. Fotografka přišla na čas, ovšem na kytici jsme si museli počkat. Žádný stres a spěch, byli jsme přeci na jihu. Nakonec ji přinesl starší muž v nepadnoucím obleku a takřka bez zubů, který spíše než na zaměstnance květinářství, vypadal na nějakého bezdomovce. Důležité ale bylo, že kytice byla krásná a na místě. Tím to ale nekončilo. Sotva jsme měli kytici, já si uvědomila, že nevím, jak upnout korsáž a Petr mi v tomto ohledu moc nepomohl. Korsáž nakonec upínala naše paní fotografka, mimochodem velmi příjemná a výřečná Italka. Sotva jsme dořešili kytici a korsáž, začali se mi rozepínat šperky, a tak Petrovi nezbylo nic jiného než je narychlo ještě opravit, jelikož já se přeci bez šperků koupených speciálně pro tuto příležitost vdávat nebudu! Po těchto drobných nepříjemnostech bylo na čase focení a sestup k vodnímu taxi, které nás mělo odvést na radnici do Palazzo Cavalli.
  Klobouk dolů před paní fotografkou, jelikož to co udělala z nás, nefotogenických bytostí, bylo a je neuvěřitelné a nepřestává nás i nyní udivovat. Zvládla to s grácií, kdy dokázala tak neuvěřitelným způsobem uvolnit atmosféru, že jsme ji přestali skoro vnímat a nadšeně jí pózovali na místech a v pózách, o kterých bych ještě den před tím prohlásila, že je to nemyslitelné.
  Vodní taxi nás dovezlo před Palazzo Cavalli. Během cesty si nás fotili a mávali na nás turisté a místní Italové a ze všech stran se ozývalo: "Hodné štěstí!", "Bella!" "Ať žije nevěsta!" a já musím přiznat, že to, čeho jsem se tak bála, bylo nakonec velmi příjemné, kdy nám to dávalo pocit, že všichni kolem slaví s námi. V Palazzo Cavalli již na nás čekala naše překladatelka Magda s oddávajícím Matteo Maidou, který nás poučil o právních důsledcích našeho činu a poté nás oddal. Průběh obřadu byl velmi podobný tomu českému. Poté, co jsme byli prohlášeni mužem a ženou, jsme od města Benátek dostali pohár vyrobený na ostrově Murrano a udělali přímo na místě několik dalších fotek.
  Z Palazzo Cavalli jsme malými relativně opuštěnými uličkami (lze-li je v Benátkách vůbec najít) zamířili na náměstí svatého Marka a pak se vydali za přítomnosti Magdy i naší paní fotografky na projížďku gondolou. Obě nás v průběhu našeho malého výletu zahrnovali různými zajímavostmi z Benátek, historie i současnosti Itálie, apod.. Mezi jednou a druhou hodinou odpoledne jsme zamířili do naší finální destinace, restaurace Quadri na náměstí svatého Marka, kde na nás čekalo úžasné svatební menu o pěti chodech, na které určitě nikdy nezapomene a dodnes je považujeme za gurmánský zážitek číslo jedna. Tady jsme se rozloučili s Magdou i paní fotografkou a pro nás začínal zbytek dne, kdy jsme již byli manželé a měli ho zcela a jen pro sebe. Menu v restauraci Quadri, obsluha, víno i hudba, všechno bylo nevtíravé, elegantní, chutné, prostě skvělé. Po dvou hodinách, kdy jsem se již obávala, že zůstanu-li déle, zip na mých šatech to neunese, jsme se vydali pěšky zpět do hotelu. Tam jsme svlékli zpocené šaty. Přece jenom jsme byli v Itálii a psal se červenec. Sedli si na balkón s výhledem na kanál, otevřeli si láhev vína a vychutnávali tu úlevu a pohodu. Už to bylo za námi.
  Dnes, kdy s radostí očekáváme za pár dní narození našeho prvního syna Patrika, pokaždé, když vidíme v televizi pořad o Benátkách, v časopise jejich fotky či slyšíme jen to jméno, na sebe vždycky nenápadně mrkneme (romantika se přece nenosí).
  V Brně 31.10.2009
  Renata a Petr Horákovi
  ZDROJ: Svatby v Benátkách – Svatby.cz
  Paráda - už nejsme jediní blázni ;o)
  My jsme to samé realizovali v lednu 2007. Dokonce sedí i jméno překladatelky. Pojali jsme to trochu skromněji, ale užili jsme si to stejně.