text: Korsika | Příběh a přeběh GR 20 - Hanibal
  Představte si dvě chodící mrtvoly a dejte jim libovolné jméno. Řekněme například… hmm… Adam a Ondra. Ano, říkejme jim třeba Adam a Ondra! Tak a teď si představte takový klasický rozhovor mezi těmito dvěma bytostmi. "Mám tak rozedřená třísla, že přes ně necítím opruzenej zadek," ozve se z úst polomrtvého Adama, zatímco se naklání k druhé pochybně se pohybující postavě a bere si z jejího batůžku kelímek s vazelínou. "Nech mi tam ještě trochu! Vždyť víš, že na výrobu lemu mých gatí použili děcka v Číně tři metry ostnatého drátu." Ano, je tomu tak. Až jednou jako starej dědek budu na tuhle korsickou akci vzpomínat, vybaví se mi nejvíce charakteristická věc – mazání si intimních partií vazelínou.
  Původní odhad byl takový, že tento trek přeběhneme s Chlupem za pět dní, protože si to prej hodláme užít a nehnat to na brutální sílu. Každý den měla být vstávačka brzo ráno za tmy (kolem 3:30), abychom si těch našich 8 – 10 hodin práce odkroutili za co možná nejpříznivějšího počasí a odpoledne se mohli flákat v horských jezírkách. Haháá, taková naivní představa! Kdybychom tenkrát věděli… :) Každopádně jsme si uvědomovali fakt, že jakýsi žabožrout François d'Haene drží na této trase rekord za 31 hodin a například takový Kilian Jornet to sfouknul za 35 hodin. Pominu-li naší neprofesionální přípravu, měli jsme oproti těmto světovým esům handicap v podobě bagáže vybavení, které jsme sebou po celou cestu táhli. Naštěstí jsme se domluvili s naším supportem Víťou, že na nás bude v polovině trasy čekat a budeme si moci doplnit zásoby šminek a vazelíny.
  Po více než hodině a půl metání prachu a šotoliny nalézáme zázemí v chalupě Tighjettu, jejíž osazenstvo nás vítá s otevřenou náručí. Vlastně na nás hledí s obdivem při zjištění, že jsme dnes ráno vystartovali z Calenzany. Netrvá dlouho a sympatičtí Korsičané nám kupují piva a pouští se s námi do vášnivé debaty. Hodinku na to už baštíme lahodnou večeři o třech chodech a smějeme se temperamentnímu kytarovému vystoupení, v podání samotného správce chalupy. Hrdelní zpěv zakončuje stylovým prokopnutím kytary vlastní nohou a my jen s Adamem kroutíme s úsměvem hlavou nad tím, jací jsou Korsičané hovada :) Za 14 € si domlouváme ubytování na posteli a kolem 22:00 se dostavuje zasloužené koma.
  Kolem desáté hodiny přibíháme do sedla Castel de Vergio, kde jsme chtěli původně přečkat uplynulou noc. Máme v nohou úvodních 15 km a nedovedu si představit, jakou podlahu bychom museli včera jít, abychom doběhli až sem. Po krátké svačince vyrážíme opět do kopců. Teda do kopců… Vlastně spíš do nížiny. Oproti včerejšku se nám zdá zdolání 500 m převýšení jako balzám na duši a po hodince a půl běhu musíme opět sbírat čelist ze země. Nádhera! :)
  Pár minut na to to opět s Chlupem hecujem naplno. Fyzickou i psychickou únavu jsme nechali u "mentální koučky" v chalupě Petra Piana a s býčí zatvrzelostí stoupáme kolmo po hřebeni. Nemám tušení, kde se ten nenadálý nával energie z ničeho nic bere, ale opět si připadám tak o třicet kilometrů mladší. Když se po dvou hodinkách technického cupitání dostáváme na dohled k Le refuge de l'Onda, jsme vysmátí jak lečo. Dost výrazně jsme si totiž ulehčili zítřejší strádání a Víťův support se nachází jen přes kopec. S trochou štěstí mu zařídíme budíček :) Lehké vystřízlivění se dostavuje v okamžiku, kdy nám správce chalupy oznamuje, že už nám neudělá nic na jídlo. Chvíli se uja pokoušíme přemluvit, ale evidentně není Korsičan, ale Francouz. Kašle na nás… Takže si za tři éčka kupujeme na večeři slané oříšky a "au revoir"!
  Sumárum: 15 h, → 43 km, ↑ 3300 m, ↓ 3600 m Celkem: 29 h, → 78 km, ↑ 7800 m, ↓ 6600 m
  Kolem deváté hodiny konečně nabíháme na širokou prašnou cestu pro auta, která vede až do našeho bájného kempu a první věc která se stala byla ta, že se Chlup natáhnul. No chápete to?! Člověk zdolá 90 km v brutálně náročném terénu bez jediného držkopádu a jakmile naběhne na první zpevněnou cestu, tak hodí takového tygra, že i Baghíra z Knihy džunglí by mu záviděl… :-D
  Úvod jižní části je klasicky do kopce. Najednou se už ale nejedná o brutálně kamenitý kopec, kde by si i Bambi přelámal kopýtka, nýbrž o takovej normální krpál beskydského typu. Vlastně celkově nám to tu připomíná naší českou kotlinu. Nejdříve procházíme Beskydami, následují Rychlebské stezky a samotný hřeben bychom přirovnali ke Krkonoším. Příjemná změna! :) Pak už se ale opět dostavuje jihoevropský ráz krajiny a šněrujeme to po úzkých prašných traverzech.
  Nakonec zjišťujeme že utábořit se v sedle Col de Verde bylo to nejlepší rozhodnutí, které jsme mohli udělat. Luxusní ubytování s teplou (opakuji TEPLOU!) sprchou, výborným jídlem a sympatickou obsluhou. Najednou si připadáme jako v ráji :) Sice si mažu přirození Labellem, všude chodím bosky, protože nemám boty na převlečení (a zpátky do těch běžeckých mě dnes už nikdo nedostane…) a využíváme kousky mýdla, které nalézáme po rozích sprchy, ale jinak se cítím jako král :) Každopádně výborná tříchodová večeře v podobě salátu, květáku s grilovanou kotletou a zákuskem nám udělala příjemnou tečku za náročným dnem.
  Sumárum: 11 h, → 38 km, ↑ 2000 m, ↓ 2200 m Celkem: 40 h, → 116 km, ↑ 9800 m, ↓ 8800 m
  Smažíme to co to dá a některé seběhy, které nám připadaly první den sotva choditelné si dnes dáváme bez mrknutí oka. Neustále myslím na to, že by bylo hloupé se v tak pozdní části trasy zranit a snažím se zbytečně neriskovat. Z hřebene, který následuje za Refuge d'Usciolu máme podstatnou část našeho dnešního švihu jako na dlani a vzduchem létají optimistické časové předpoklady. Pravdou je, že dnešek je z větší části běhatelný a opravdu se k cíli blížíme dost svižným tempem. Krajina mi opět připomíná leporelo – co kilometr, to nová strana. Technická skalní stoupání se mění v zelené louky a kolem jedné hodiny nalézáme útočiště v chladné řece. Dáváme si dvacetiminutovou pauzu na oběd obohacenou o osvěžující lázeň a chvíli na to šlapeme k naší poslední dvoutisícovce, na které se majestátně tyčí kříž. Čím blíže se k vrcholu přibližujeme, tím častěji se nám kříž ztrácí… · "Kam se poděl ten kříž? On ho zase někdo někam odnesl?!" – "To byl Kristus." · "Kristus?! Kam ten ho zase táhne?!" – "To netuším, ale ten borec je fakt nepoučitelnej :)"
  Půl hodinky po tomto rozhovoru se nacházíme na nejvyšším bodě dnešní trasy, na Monte Incudine (2134 m n. m.). Testosteron nám teče ušima a najednou se nám zdá, že Bavella (poslední sedlo před závěrečnou etapou) už je na dosah. "Tak tedy vzhůru dolů, ať už si můžu dát colu a chipsy," volám na Chlupa a hasím si to do údolí. Teda hasím… to je možná trochu silné slovo. Opět je totiž před námi jeden z těch opravdu náročných seběhů, kdy naše kolena spíš připomínají klouby od Pinocchia. Všude samej šutr, takže nakonec volím poněkud punkovější variantu a sbíhám napřímo podél cesty horskou trávou a bodláčím.
  Namlsaní nevěrohodnou informací se vydáváme vstříc závěrečné GR20-kové etapě a s přibývajícími kilometry ve mě neustále hlodá čas 1 hodina a 8 minut. S každičkým kopcem a technickým seběhem mi těch 68 minut připadá čím dál tím více padlých na hlavu a z matematicko – konspiračních teorií mě až vytrhává Chlup, když začíná nadávat nad nekonečností poslední etapy. Já už jsem v takovém transu, že už to ani nevnímám. Občas si sice zanadávám a prohlásím, že Korsika, je ta největší díra, kde jsem kdy běžel, (přiznávám, že jsem zvolil peprnější slovník) ale oba dobře víme, že to nemyslím vážně a že si jen potřebujeme ulevit. Po nějaké době se nad neustálými stoupáními a klesáními jen hloupě smějeme a nadáváme na toho šulina, co nám nakukal, že prý se to dá absolvovat za necelou hodinu a čtvrt. I přes to, že nám dost slušně hrabe, tak neztrácíme smysl pro tumor: "Ty voe, my jsme se sekli. Tohle není cesta do do Conca, ale do Konga!" :-D
  Sumárum: 19,5 h, → 55 km, ↑ 3600 m, ↓ 4700 m Celkem: 59,5 h, → 171 km, ↑ 13400 m, ↓ 13500 m (berte to trochu s rezervou, GPSka mi snímala pozici jednou za minutu a některé pauzy jsem (ne)stopoval…)
  Co říci závěrem? Můžu vám tady napsat tisíce řádků o tom, jaký úžasný výlet jsme zažili. Ale to se nedá jen tak vyprávět, to se musí zažít! :) Udělejte si čas a vyrazte na Korsiku. Nebudete litovat! :)