text: Roku 1688 při dělení majetku rodu hrabat ze Žďáru připadla ves Hostivice Johaně Eusebii Barboře hraběnce z Caretto-Millesimo. Ta zde zřídila nový hospodářský dvůr a při něm v letech 1689–1697 vystavěla raně barokní zámek. Byla to nejspíše obdélná jednopatrová stavba s hlavním vstupním portálem ze dvora a kamennými portály a ostěními kolem oken v přízemí i prvním patře.
  Od dalšího majitele Karla Jáchyma hraběte z Bredy koupila v roce 1732 tachlovické panství včetně Hostivice Anna Marie Františka velkovévodkyně toskánská (* 1672 – † 1741). Velkovévodkyně pocházela z rodu sasko-lauen­burských vévodů, kteří vlastnili rozsáhlé majetky v severních Čechách, například zámek v Zákupech. Její první manželství s falckrabětem Filipem Vilémem z Neuburgu ukončilo po třech letech úmrtí manžela. Druhé man­želství s Giovannim Gastonem, posledním příslušníkem rodu Medicejských vládnoucího v Toskánsku, dopadlo špatně. Manželé žili odloučeně a Anna Marie Františka nasměrovala svou činorodost do rozsáhlé stavební činnosti na svých panstvích.
  V Hostivici postavila Anna Marie Františka faru, mariánský sloup a školu (dnes dům čp. 7 na Husově náměstí) a zcela přestavěla kostel a zámek. Přestavba zámku provedená v letech 1732–1734 pravděpodobně vycházela z návrhu pražského stavitele Václava Špačka a pro inspiraci sloužil nejspíš zámeček v Ostrově u Karlových Varů. Zednické práce vedl polír Jan Jiří Bauer, tesařské práce zajistil litovický tesař Wettinger a jeho tovaryši. Kamna, která se bohužel nezachovala, byla dílem pražského kamnáře Jana Wolfa Rodleina. Freskovou výzdobu v centrální hale a všech místnostech prvního patra vytvořil pražský malíř Karel Josef Moravini (či snad Moravec), který vymaloval rovněž obdobný zámek v Kácově.
  Z původní stavby zámku bylo při přestavbě použito obvodové zdivo se vstupním portálem, okenní ostění a klenby v přízemí. Objekt byl zvýšen o druhé patro a dispozice spodních podlaží umožnila vznik monumentální ústřední haly, procházející oběma patry a osvětlené altánovou střešní nástavbou. Na jednoduchou až geometricky strohou hmotu zámku byl nasazen nástavec s řadou komínů, který zakončovala věžička se zvonkem a dvěma hodinovými ciferníky, vrcholící tyčí s koulí a osmicípou hvězdou.
  Svou stavební činnost v zámeckém areálu zakončila velkovévodkyně toskánská stavbou dvoupatrové sýpky (špýcharu) situované severně od zámku, v níž bylo v roce 1736 zřízeno 12 nových pokojů.
  Po její smrti zdědila zámek dcera z prvního manželství Marie Anna Karolína a po ní vnuk velkovévodkyně, bavorský vévoda Klement František. Ten obnovil stavební činnost, především přístavbou kaple. Kaple se musela vyhnout staršímu špýcharu a svým zalícováním s hlavní fasádou částečně narušuje přísnou symetrii stavby. Štukatérskou výzdobu kaple provedl Antonín Oldelli.
  V roce 1754 převzal panství bavorský kurfiřt Maxmilián Josef a zájem majitelů o hostivický zá­mek postupně upadá. V roce 1797 ještě za­zna­menáváme ú­pravy zahrady, kde byla zřízena fontána, ale již v roce 1806 píše správce budovy přípis o hava­rijním stavu bu­do­vy. Navrho­va­né opravy se uskutečnily jen částečně, a tak v roce 1823 mu­sela být pro značnou sešlost stržena věžička. Současně byl vy­měněn krov. K větší opravě stře­chy došlo v ro­ce 1871, kdy se musely od­stra­nit následky velké vichřice.
  Tachlovické panství, ke kterému patřila i Hostivice, se stalo v 19. století soukromým majetkem habsburského domu. Nejprve patřilo Ferdinandu V. Dobrotivému, poté císaři Františku Josefu I. Zámek přestal sloužit svému účelu a byl pronajímán na byty. Kaple byla rozdělena a spodní část sloužila jako uhelna, horní jako sušárna prádla. Po rozpadu Rakouska-Uherska převzaly hospodaření v areálu hostivického zámku státní statky a v roce 1957 pak Jednotné zemědělské družstvo Hostivice. Po celou tuto dobu se trvale zanedbávala údržba, až se zámek dostal do havarijního stavu. Místní národní výbor již dokonce požádal o vyřazení zámku ze seznamu nemovitých kulturních památek, ale nakonec převážil názor, že zámek by se měl opravit.
  Rekonstrukce zámku proběhla v letech 1977–1983 a zachránila tuto stavbu před zánikem. Zámek nyní slouží jako sídlo městského úřadu a využívá se i ke kulturním účelům. Noví majitelé areálu zámeckého dvora v posledních letech zahájili i opravu budov tvořících tento dvůr.
  Do hostivického zámku, v současnosti sídla městského úřadu, vstupu­jeme vchodem z náměstí, který vznikl až při poslední rekonstrukci zámku. Původní vchod ze zámeckého dvora se zdobeným portálem se nyní nepoužívá.
  Ze vstupní místnosti můžeme zamířit vpravo do výstavní síně, jejíž součástí je kaple. Ve spodní část kaple byla kvůli nadměrné vlhkosti dlouhodobě odstraněna omítka a k opravě došlo až v roce 2012. Vlevo od vstupní místnosti se nachází podatelna a informační kancelář úřadu, dveřmi proti vchodu se v úředních dnech dostaneme do dalších prostor zámku.
  Další místnost osvět­lují pouze prosklené velké dveře, které vedou k pů­vodnímu vchodu a k míst­nosti, která sloužila jako spisovna a archiv úřadu, nyní je zde kan­celář odboru životního prostře­dí. Místnost nalevo od původního vchodu byla při rekonstrukci zámku upravena na záchody. Vlevo se dostaneme do kanceláří sociálního od­boru a odboru vnitřních věcí a vpravo se nachází schodiště.
  Po schodišti s freskami poškozenými vlhkostí se dostaneme do prvního patra, s částečně dochovanou freskovou výzdobou dokládající, že toto patro bývalo dříve reprezentativní. V malé zasedací místnosti tvoří výzdobu stropu velké zrcadlo s obrazem andělů hrajících si s míčem a v rozích čtyři malá zrcadla nesená štukovými anděly s poškozenými motivy čtyř ročních období.
  Výzdoba stropu salonku: anděl nesoucí obraz ročního období (při opravě v 80. letech vsazený „vzhůru nohama“)
  V kanceláři starosty najde­me dva motivy: na stěně ženu s loveckým rohem a dravcem držící loveckého psa a na stropě amorka a ženskou postavu se šípem.
  Nejrozsáhlejší výzdoba se dochovala v místnosti, která dnes slouží jako obřadní síň. Jižní stěnu mezi okny dotváří malovaný krb s vázami a kyticemi, na západní stěně vlevo od okna vítá klečící žena krále, ve středu severní stěny je obnoven obraz se sedící postavou u hodovního stolu a na východní straně ženská a mužská postava, černoušek a pes. Výzdobu doplňují terasa se schodištěm a další motivy zahradní architektury.
  Dále v prvním patře zámku najdeme kanceláře místostarosty, tajemníka úřadu, sekretariátu a matriky. V ústřední hale se pořádají pravidelné koncerty.
  Vystoupáme-li po schodech do druhého patra, staneme na ochozu kolem centrální haly, z něhož máme nejlepší výhled na nejrozsáhlejší fresku celého zámku, která na ploše asi 200 m2 zachycuje výjevy z bitvy na Bílé hoře v roce 1620. Na jižním čele je namalován kostel Panny Marie na Bílé Hoře, na západní stěně střetnutí maďarské a císařské jízdy, na severním čele bubny, trofeje a prapory a na východní stěně pak císařské vojsko s generálem na koni a s knězem, který drží v ruce obraz Panny Marie s vypíchanýma očima a podněcuje tak vojáky proti protivníkovi, který měl obraz poškodit. Ve druhém patře zámku se nacházejí kanceláře stavebního úřadu, investičního odboru, správního odboru a odboru životního prostředí a také zasedací místnost.