text: Fide Open FM 2008 | CHESSMONT - rožnovské šachové sdružení
  FIDE OPEN ve Frýdku místku 2008 turnaj neomezených možností (a hrubek)
  Po osmi letech od doby kdy jsem se vrátil k závodnímu šachu se nebráním sbírat zkušenosti mimo soutěže družstev J. V době, kdy se nám jako družstvu daří v oddílovém přeboru jsme se rozhodli vyzkoušet měření sil. Kdo jednou nezažil nepochopí. Prostředí Národního Domu ve FM je pro takový turnaj jako stvořené a musím říct, že organizace všech turnajů byla na vysoké úrovni. Obklopen mládím člověk pochopí, že remízová smrt zatím šachu v žádném případě nehrozí. Takže i já jsem se těšil na turnaj, kde si zahraji s hráči od našich sousedů Polska a Slovenska, případně vzdálené Litvy. Začátky kol byly vždycky o pár minut zpožděné takže stihli dorazit i loudálci nebo ti, kteří v rozlehlých prostorách domu zabloudili. Problém je zaparkovat auto. V průběhu první partie jsem byl decentně upozorněn, že budu městskou policií odtažen, takže jsem nechal partii partií a vydal se pod vidinou nepříjemností hledat volné místo ve vedlejších ulicích.
  90 minut na partii + 30 s na modlení … první partii mně los určil černými neelistu ze Slovenska Andreje Czucze. To jsem ještě nevěděl, že při daném tempu se není radno pouštět do obětí, nabídl jsem v 15. tahu pěšce a vzápětí neviděl nejsilnější pokračování. Po přeparkování auta jsem se uklidnil a můj soupeř naštěstí neblical, takže jsem na tom s časem nebyl zase tak špatně. V 19. tahu jsem soupeři zakázal střelcem rošádu a liboval si jakou kompenzaci mám za obětovaného pěšce. Jenže se ukázalo, že na propočty a hledání výhry není čas a tak jsme začali oba dělat v partii nehorázné hrubky. Jedno z nepsaných šachových pravidel říká, že partii prohrává ten, kdo poslední udělá chybu. Ve 32. tahu kdy jsem měl 2 minuty na hodinách a soupeř asi o dvě minuty víc se objevila pro černého jasně vyhraná pozice, kdy po 32...Jb6! Bílý opravdu nemá co hrát, protože všechny jeho figury s výjimkou střelce brání. Jenže ouha, najednou soupeř nadšeně poskočil na židli: "Čas!" a já měl první nulu a pocit, že jsem nehrál partii, ale bleskovku.
  Kdo déle vydrží… ten bod udrží, tak by se dala charakterizovat moje druhá prohraná partie. Situace byla vážná, ale nikoliv kritická, protože podle pravidel "švýcaráku" prohrát v prvním kole s neelistou znamenalo dostat někoho podobného i v druhém kole. Jakoby se proti mně všichni Slováci spikli J dostal jsem v druhém kole hráče s mizerným FIDE ELO 1740. Po prvním tahu 1...c5 mi srdce zaplesalo nad zahájením, které hraji rád za obě barvy. Ve 26. tahu jsem po 26...Jf6 stál lépe a plánoval jsem návrat s věží na d1. Jenže v tu chvíli jsem si všiml nekorektní oběti kvality a lákavého tahu 27. fxe5?. Možná že jsem svého 14-ti letého soupeře podcenil, proto jsem tah zahrál a v momentě, kdy mi soupeř kvalitu doopravdy vzal jsem si všiml, že exd6 nelze pro jednoduchý mezišach dámou na b6 s dobráním "vidličkového" pěšce. V tu chvíli mi bylo jasné, že partii už nezachráním a po tuhém dvacetitahovém odporu jsem se po 44. tahu černého vzdal.
  30% šachu 70% psychika… tak to skutečně je po dvou úvodních prohrách. Situace je kritická. Účastníci se po dvou kolech rozdělili na první čtyři řady stolů dětí od desíti do patnácti let a druhé čtyři řady těch co "přežili" úvodní kola spolu s těmi, kterým se podařilo překvapit a se štěstím vyhráli. Bylo mi jasné, že se další kola musím pozvednout. Na druhou stranu hráči a řidiči zároveň návrat v devět večer domů a ranní vstávání v sedm moc na psychice nepřidá. Snažil jsem se tedy na vše zapomenout a rychle se otřepat. Ve třetím kole jsem dostal patnáctiletou Veroniku Slívovou. Měla jako já dvě nuly a tak se moc snažila a do 19. tahu stála na remízu. Když se ve třicátém tahu vzdávala měla v očích slzy a mně bylo nanic. Snažil jsem se ji aspoň trochu povzbudit slovy že hrála výborně, protože si za výkon zasloužila velkou pochvalu. Odpoledne jsem cítil po obědě velký útlum ale tušil jsem, že když neprohraji je neúspěch z úvodního kola pryč. Honza to vyřešil z nás čtyř nejlépe a neobědval vůbec a vyhrál J. I když byla polední pauza dost dlouhá, kdo se moc najedl, riskoval nevolnost u partie. Získal jsem za bílé výhodu dvojice střelců ve Skotské hře, ale také pocit, že otevřená pozice je víceméně vyrovnaná. Takže jsem nabídku svého patnáctiletého soupeře radši přijal. Skóre 1,5 bodu ze čtyř partií bylo sice pod moje očekávání, ale úvodní krize pominula. Nejhůř na tom byl Milan, kterého právě trápil v remízové koncovce s pěšcem navíc Pavel Brácha.
  V podhradí rušno, v komnatách klid…napadlo mě jak a kde se vlastně hrají uzavřené turnaje hráčů z první stovky českého žebříčku. Proto jsem šel po stopách všude přítomného Vojtěcha Pláta až ke dveřím, za kterými vládla skutečně pravá šachová atmosféra. Laďa Bělunek i Staňa Jasný měli v tu chvíli odehráno, ale probíhaly ještě zajímavé partie na zbytku šachovnic. Hanna Leks dohrávala partii s mladým Martinem Pagerkou a vzadu se pekelně soustředili Jan Krejčí s Matějem Hrabušou. Vůbec jsem netušil, že ta nevinná blondýnka s lokýnkama v hlavním sále je třináctiletá sestra od Hanny Leks (WFM) a že se spolu utkáme u vážné partie. Čekala na mne v pátém kole a Milana ve třetím také pěkně protrénovala. Vzápětí jsem potkal svou soupeřku ze třetího kola s jejím trenérem. Konečně se jí podařilo vyhrát tak byla velmi spokojená.
  Dívčí válka v pátém kole…Mária Leks byla přes svůj útlý věk a nevinný vzhled v prvním kole jedna z "hrobařek" favoritů. Porazila totiž o víc než 300 ELO bodů silnějšího Jana Krejčího z Tatranu Litovel a ve třetím kole odremizovala Milana. Proto jsem se nedivil, že partii se mnou hrála bez respektu a naprosto bezchybně. Radši jsem jí v rovné pozici nabídl ve dvacátém tahu remízu, kterou okamžitě přijala.
  Samozřejmě jsem měl zase horší čas na hodinách a jak ukázal Fritz, měla soupeřka výhodu díky dvojici střelců a mému izolantovi. Všichni mladí hráli jakoby čas pro ně neexistoval. Moc nepočítali a snažili se dělat intuitivně správné tahy a držet rovnováhu na šachovnici. Blížilo se šesté kolo a s ním šance sáhnout si na padesátiprocentní hranici a tím pádem i bodově silnějšího soupeře. Los mi bohužel opět přiřadil neelistu Čeňka Stachovce, který na nás rožnováky nebude vzpomínat v dobrém. V prvním kole totiž prohrál s Milanem a hned ve druhém se Zbyňkem. Oba kolegové mě varovali před jeho útočnou hrou. Bohudík si pletl vážnou partii s bleskovkou a tak vzdal tři tahy před matem i když mu na hodinách zbývala hodina a mně sotva pět minut.
  Ze šesti kol tři body vypadalo už opticky lépe. Čekal jsem, že konečně dostanu soupeře z první dvacítky. Místo toho jsem dostal čtrnáctiletého litevce, který měl už ve jménu něco z Garry Kasparova (Kasparavicius Jokubas J). O tom že byl kvalitní hráč se lze přesvědčit v tabulce turnaje. Prohrál jen dvě partie se slovákem Veresem (2165) a se mnou. Remizoval s Vysogladem(2102), WFM Možnou-Hojdarovou (2016) nebo Řezníčkem (2129). Výhra se rodila těžce. Nejprve jsem po jeho hrubce ve 24. tahu "zapomněl" vyměnit černopolné střelce a rozbít mu pěšcový řetěz, ale ve 27. tahu vyrobil poziční hrubici, která měla pěkné matové vyústění.
  Oběť věže 34….Ve2+ jsem musel samozřejmě 5 minut velmi dobře propočítat, protože bílý není bez protišancí. Dohrávka: 35.Sxe2 Vxe2+ 36.Kg1 De8 37.Dd3 Ve1+ 38.Sxe1 Dxe1+ 39.Kg2 Df2+ 40.Kh1 Sd4 41.Dd1 Dxg3 42.De2 Dg1# byla tím nejlepším co se mi na turnaji podařilo.
  Konečně soupeř - talent BŠŠ! Čtyři ze sedmi a mizerný Buchholtz byl výsledek mého snažení dvě kola před koncem. Psychicky nás přijel podpořit Jirka Břoušek, který chtěl původně hrát a potom dal přednost roli diváka. Jakuba Rabatina, dvojnásobného účastníka MČR mládeže zná každý, kdo trochu sleduje frýdecko-místecký šach. Jeho trenérem je Stanislav Jasný. Když jsme seděli se Zbyňkem na kávě v restauraci zeptal se Zbyněk žertem Standy Jasného co Jakub neumí. Staňa pohotově a s úsměvem odpověděl, že umí všechno a já se měl o tom na vlastní kůži v osmém kole přesvědčit J. Partii jsem hrál dobře a Jakub si marně lámal hlavu jak pokračovat. V naprosto vyrovnané pozici po 34. tahu černého jsem měl kupodivu i lepší čas, ale soupeř trval na svém a remízu nepřijal. Bílý jezdec je na tom oproti střelci o něco hůře s pohybem, ale pořád je šance převodu Jc2-e1-g2-f4 pro neutralizování pěšcové převahy černého na královském křídle. Jenomže jsem zahrál z nepochopitelného důvodu 35.Vd4?? a tím partie po 35….Sc1 končí. Ještě jsem chvíli tahal, protože soupeř už měl jenom časový bonus 30s, ale dohrávka byla neúprosná a bezchybná.
  Na závěr "chuťovka" J… Bylo mi jasné, že si domů kromě ztráty ELO bodů nepovezu moc víc než 50% což by zase nebyla taková hrůza, jenže poslední partie připomínala spíše hřebíček do rakve nadějím uspět na podobném turnaji. Psychiku se mi narovnat nepodařilo. V posledním kole na mne čekal Petr Buriánek, přívětivý soupeř z moravské Třebové, který jel evidentně na turnaj zkusit štěstí. Bez FIDE ELA a s výkonností 1975 v turnaji mohl být spokojen s výsledkem už po osmi kolech. Vděčně jsem si zavzpomínal na slova Norberta Gallinnise, který poločesky a poloněmecky po turnaji prozradil, že po pár úvodních tazích má myšlení "na šrot" J, a to byl také můj případ v poslední partii. Ve dvanáctém tahu se objevila v sicilské pozice.
  Černý špatně nestojí a má alespoň deset nadějných pokračování, z nichž jedno je lákavé: 7…Jxe4. Po braní střelcem musí ovšem hned hrát d5 a pozice je i po výměně "dračího" střelce téměř remízová. Jenomže mne napadlo, že po braní střelcem aktivně vezmu soupeřova střelce na b2 (???) a tím bylo samozřejmě po hře. Naštěstí jsem se nerozplakal, ale upřímně rozesmál jak mi překvapený soupeř děkoval za bleskový bod. Pomyslel jsem si, jak rád se vracím do krajského přeboru, kde se hraje "starosvětským" tempem. Paradoxně nám turnaj přišel k duhu právě v následujícím kole ZKP, když jsme přijeli s půlhodinovým zpožděním a ani jeden z nás neprohrál. Nejlépe dopadl Honza, kterému se sice v poslední partii nepodařilo získat rovnou první výkonnostní třídu a prolomit hranici 1900 už v patnácti letech, ale získal velmi slušných 1832 FIDE ELO. My ostatní se musíme ještě hodně snažit abychom se vyrovnali s kratším časem, protože ve 2. lize, kam jsme postoupili, můžeme na zývání u partie zapomenout J. (za)