text: Reje příšerek na okvětních lístcích | ROCKOVICA.com
  Ze čtyř desek, které po sobě angličtí Gravy Train zanechali, mě to nejvíce táhne k té poslední, Staircase To The Day. Je nejmelodičtější a nejpřístupnější ze všech. Tím nechci tvrdit, že předešlá trojice je nutně horší, jen jako vyznavač melodiky nad technikou, logicky tíhnu i u Gravy Train tímto směrem. Sofistikovanější názor je tu vypiplán do naprosté dokonalosti a erudovanější pohled na věc se odráží jak v aranžérsky maximálně prokomponovaných kompozicích, tak v dobrém poměru energie-vitalita-nápaditost-rozvaha.
  Po úvodní, čistě rockové pumelici Starbright Starlight, nabízí hned druhá záležitost Bring My Life On Back To Me daleko softovější pohled na věc. Skladba má výbornou melodiku, krásný tón španělek a decentně sezpívané sbory. Ráznější trojka Never Wanted You mi strašně připomíná nějaký song od daleko slavnější kapely. Mám dojem, že se tempem podobá na uriášovskou klasiku….hm…. kterou to…, až budu mít chuť, začnu porovnávat. Ale je to jen částečný fragment, ostatní harmonie, foukačka a ječící sbory jsou origo. Tajemný úvod vyprovází další – titulní Staircase To The Day. Kytara vybrnkává a klávesy něžně hladí, jak kdybychom poslouchali tu nejlepší artovou partu z Británie. Bohatá instrumentace odkazuje jak k Yes, tak v tom znovu slyším kus uriáše. Že by podobný Byron-ovský akcent v hrdle Normana Barratta? Zbytek desky se odvíjí v obdobných proporcích, jen taková The Last Day mi až na flétnovou melodii silně připomíná Blue Öyster Cult.
  Nahrávku zastřešil abstraktní fantasy obal z dílny Rogera Deana. Dle mého jde o nápaditou a velice barevnou kolekci (hitů), absorbující v sobě jak těžká Zeppelin-ovská tempa, tak křehce rozevlátou Yes-ovsko epickou melodiku.
  1. Starbright Starlight 4:27
  2. Bring My Life On Back To Me 5:44
  3. Never Wanted You 3:59
  4. Staircase To The Day 7:30
  5. Going For A Quick One 5:14
  6. The Last Day 5:34
  7. Evening Of My Life 2:59
  8. Busted In Schenectady 8:13
  Norman Barratt – acoustic & electric guitars, vocals
  George Lynon – acoustic & electric guitars
  J. D. Hughes – flute, piano, e-piano, organ, clavinet, Mellotron
  Lester Williams – bas
  Russell Cordwell – drums
  Mary Zinovieff – synth (4), electric violin (8)
  Peter Solley – synth (1,5)
  Jim Frank – drums & percussion (1,5), harp (3)
  Patricia Cole – backing vocals (8)
  Gospel Ayres – backing vocals (5)
  Bobby Harrison – backing vocals (2,5,8)
  Victor Smith – cowbell (5), producer
  4 názory na "Reje příšerek na okvětních lístcích"
  28.10.2019 o 20:23
  Kluci děkuji za pozornost. Co se týče srovnávání, někdy to rád nedělám vůbec, ale někdy se tomu nemohu ubránit a to je přesně tento případ. U Gravy Train slyším různé asociace, avšak chápu, že jiný nikoliv.
  29.10.2019 o 05:42
  horyna: zdravím, nemyslel jsem to zle to srovnávání. když poslouchám jejich debut, tak mě napadají spíše Jethro Tull a Cream, Tebou jmenované kapely tou dobou začínaly a "ústřice" ještě neexistovaly. Mimochodem jsi mě inspiroval ke koupi mini LP této kapely.
  Je na neuverenie, aké skvelé kapely upadli do zabudnutia. Preto sme tu aj s Rockovicou, aby sme si ich stále pripomínali a aby sa na ne nezabudlo…
  28.10.2019 o 08:53
  V šedesátých a na počátku sedmdesátých let hrála každá nová kapela trochu jinak a byla rozpoznatelná, proto bych Gravy Train s jinou kapelou moc nesrovnával. Mně tuhle kapelu i desku doporučil kamarád, když mi věnoval kopii téhle desky včetně bookletu. Deska se mi líbila, a tak jsem si ji a první dvě koupil na vinylu. Nejvíce se mi líbí The Ballad Of A Peacefull Man a po něm debut, tyhle dvě jsou nejvíce bluesové. Díky za pěkný čtení až na to srovnávání.