text: Alex Drescher: Lovcův odkaz (Světla v temnotách 1) – Děti noci
  Publikováno: 8.8.2017 7.8.2017 Autor: Milda Nerad
  Prokop zdědil krev Lovce a otevřel se mu svět Prolnutí. Místo, kde se střetává svět vědy se světem magie a kde už po staletí zuří válka o moc, proti které je soupeření Unie a Ruskoasijské federace jen neškodným pošťuchováním. Pak je tu ještě to největší tajemství jeho otce, které si vzal do hrobu a Prokop by ho mohl znát. Štvanice může začít…
  Úvodní zestručněná anotace přináší potencionálnímu čtenáři ty nejzákladnější informace, které by ho mohly přesvědčit, jestli je první svazek nové série od Alexe Dreschera určen právě pro něj. Zbývá ještě doplnit, že se stejným světem se čtenáři již setkali i ve dvou předcházejících knihách tohoto autora, proto se z jeho strany místy dočkáme "přátelského" pomrkávání, v ději se krátce mihnou některé známé postavy, ale příběh zároveň zůstává srozumitelný i pro ostatní, kterým jsou potřebné informace postupně sdělovány nenásilnou formou. I když v tomto případě to nelze brát úplně doslova, protože Prokop se hned od začátku dostává z jedné šlamastiky do druhé a jeho příběh je nepřetržitou přímočarou akční jízdou, kde si hlavní hrdinové vydechnou pouze ve chvíli, kdy je třeba doplnit zásobníky a ošetřit rány před dalším bojem.
  Svět Prolnutí můžeme snadno shrnout jako směs nepříliš optimistické blízké budoucnosti, kdy Evropě vládne několik mocných korporací a náboženských sekt. Města jsou plná ghett, kam se bojí vstoupit i příslušníci elitních policejních jednotek – tak jsou alespoň z dostatečné vzdálenosti monitorována pomocí špičkové špionážní techniky. Kolem pobíhají tradiční zástupci akční odnože městské fantastiky jako čarodějnice, vědmy, nekromanti, geneticky modifikování vlkodlačí vyjci s klasickými trpaslíky, trolly, elfskými válečníky, a tím pádem nemůže chybět ani trocha nezbytného čarování, kouzelných amuletů nebo prastarých magických zbraní.
  Zní to možná poněkud nesourodě, ale podobné věci najdeme i u obdobných literárních sérií, takže se nejedná o nic neobvyklého. Alex Drescher navíc s těmito rekvizitami pracuje tak, aby vytvořil fungující svět, který se až do Prokopova příchodu nachází v určité rovnováze a právě postupná rozhodnutí hlavního hrdiny mohou mít rozhodující vliv na výsledek závěrečné bitvy mezi znesvářenými stranami.
  Protože se nacházíme v prvním díle plánované série, bylo třeba představit jednotlivé figury a pomalu je začít rozestavovat na šachovnici. V případě hlavního hrdiny je použita ich-forma vyprávění, což společně s nezbytným hláškováním a popkulturními odkazy dodává akci ještě větší spád a zároveň udržuje přehlednost během několika rychlejších "prostřihů" v jednotlivých kapitolách. Pravda, někdy je třeba skousnout, že je nám trošku obšírněji představen i někdo z početného komparzu, který o pár stránek později spíše jen tak mimochodem zemře, ale to je již nezbytná daň zvolené akčnější formy příběhu. Hlavní skupiny postav na různých stranách barikády se však rychle vyprofilují, nesplývají mezi sebou, a když už dojde i na tradiční drobná překvapení ve stylu, že "někdo není úplně tím, za koho se až dosud vydával", nepůsobí to jako úplně nesmyslný "zvrat pro zvrat", aby bylo o čem psát dále.
  Jako úvodní část a seznámení s hrdiny kniha funguje spolehlivě, ale bohužel postrádá alespoň rámcové uzavření jakékoliv z naznačených příběhových linií. Pokud jsem v předchozím odstavci zmiňoval šachovnici, tak ke konci sice máme určitou představu o tom, jakou asi kdo přibližně zaujímá pozici, pořád však jsme spíše na začátku partie, kdy je k prvnímu šachu ještě doopravdy hodně daleko. Na druhou stranu si toho asi byl dobře vědom i autor se svým nakladatelem a druhou knihu mají v edičním plánu již na tento podzim.
  Obálka v podstatě poměrně výstižně shrnuje vše, co bychom asi v knize mohli najít. Pokud ve vás řádně osvalený borec s vyzývavou blonďatou průvodkyní vyvolá spíše úsměvné ušklíbnutí, víte, že máte raději sáhnout po něčem chytřejším od Gaimana nebo méně krvavém od Lukjaněnka.
  Lovcův odkaz nemá ambice stát se hodnotným literárním odkazem pro budoucí generace, ale tu současnou by nejen v parném létě mohl spolehlivě zabavit jako nenáročné oddechové čtivo, které získává drobné body navíc i díky lokalizaci do našich luhů a hájů – tedy po pravdě většinou spíše do nehostinné post-apokalyptické ostravsko-brněnské kotliny.