text: Máme 2 a 3/4 starou dceru a prostě je nezvladatelná. Vím, že jsme občas ve výchově polevili, ale v poslední době ji držíme zkrátka a přesto je nezvladatelná.
  Odmala je hyperaktivní, co byla mimino skoro nespala, pořád řvala, pořád se snažila být v pohybu, lézt po 4 začala kolem 5. měsíce a chodit kolem nábytku v 7. a v 10. měsíci chodila, pořád v pohybu, vzteklá, když ji neco nešlo. Já měla vleklé zdravotní problémy, bez hlídání, manžel těžká práce, často pryč a bylo to hrozně náročné.
  Vůbec nechtěla chodit za ruku, to bylo scén, trvalo asi půl roku než jsme ji to naučili, lézt na stůl? to samé - ale tady byla naše vina, jsme ji to 100× zakázali a stejně tam po 101 lezla a občas jsme polevili a nechali ji, hlavně manžel, když byl doma chtěl mít klid a upřímně já občas taky jsme byla už večer hotová a po stopadesáte jsme ji sundavala z knihovny, z kuchynské linky, na kterou lezla, na stůl, na kočičí strom..tak jsme ji občas nechala a sedla si k ni, aby nespadla, chyba, vím, ale byla jsme už uplně ko..první rok jsme nespala skoro vůbec, dcera se budila co 2 hodky dodnes poptřebuje minimum spánku, odpolední spánek jen v kočáře cca hodinu, doma max půl hodky a pořád byly kvůli něčemu scény..
  jak rostla, střídala se období, kdy byla zlatá a na zabití, třeba se rychle naučila po sobě uklízet hračky, umí vyhodit věci do koše, když něco rozlije, jde vezme utěrku a utře to, poslechne, když řeknu, odnes to na kuchynskou linku, polož to na stůl, podej to a to apod..to jo, ale jinak?
  dělá naschvály, je divoká, hrozně divoká, většinu času lítá jak střela doma, pořád skáče na gauči - to jsme ji nedokázali odnaučit, přitom třeba to, že na gauči se nejí, že si to má sníst u stolu, to jo..no lítá jak pometlo, rozhazuje věci, mám přehoz na gauči, říkám, ten přehoz nesundavej, šup a je dole a vidím ji na obličeji, že to dělá schválně, vyloženě provokuje, pořád na sebe upozornuje, chce blbnout, neumí si hrát v klidu, skáče po nás, tahá nás - bohužel muž si s ní tak hraje, že s ní blbne, nechá ji po sobě skákat apod..
  ona pak tohle dělá na hřišti, skáče po dětech, snaží se je povalit, když se to dětem nelíbí a já zakročím, hned to jde udělat znova, na ne neslyší, tak ji odtáhnu, řev..jde za ruku, ale jak ji nemám pevně, vyškubne se a uteče a neposlechne na NE! dnes mi utekla, volám na ni naštvaně, že má stát, že zlobila na hřišti, tak jde domů a že ne a snažila se utéct zpátky, vlítla na parkoviště a snažila se vlézt pod auto, smála se u toho, tak jsme ji čapla, dala na zadek, řev a odtáhla domů, doma na mě vyplázla jazyk a utekla se schovat do ložnice do peřin, jdu za ní a říkám, že tohle se nedělá, po chvíli si vzala pití a lila ho na podlahu, schválně - tohle dřív nedělala, neposlouchala, snažila se ignorovat ne, ale nikdy nedělala tyhle naschvály, chová se jak sígr. dostala na zadek, domluvy, tresty, nic, ale když dám na zadek taky nic, musim dát fakt hodně, ale jediné co to vyvolá je, že začne hrozně brečet a chce mě plácnout zpátky, já už nevim, jak na ni!
  na hřišti taky, vždy byla divoká ve smyslu, že lítala od jednoho k druhému, lezla kam nemá apod..ale ted? otravuje děti tím, jak po nich skáče, když ji někdo vezme hračku, ječí jak pominutá a minule ji holčička vzala motorku a ona přilítla a čapla ji pod krkem a chtěla povalit na zem, ale byla jsme u ni, tak jsme ji odchytla, sama přitom dětem bere hračky, nebo jim boří stavby na písku, většinou ne schválně, prostě tam jde a chce si hrát a nechtnr neco zboří, ale ted, posledních pár dní to dělá schválně, nevím..jsme 5. měsíc v jiném městě, nikoho tu moc neznáme, na hřiště chodí často stejné matky a děti, děti ji dost odstrkovali a nechtěli si s ní hrát, tak nevim, zda to začala chápat a chová se proto tak, to ji ale neomlouvá..
  vysiluje mě pořád říkat NE, máme kocoura, říkám, nech ho spinká, škrábne tě, ted sinechce hrát, ne nic nereaguje, eknu nelez na stůl, bez reakce, neber tohle nic, neber dítěti hračku, na NE prostě neslyší - většinou, jsou dny, kdy je i hodná, ale moc jich není..
  Já už jsme ko, už s ní nechci chodit ani ven, tady je jedno malé hřištěš - tam nikdo nebývá a ona tam být nechde a větší a tam já už se s ní stydím chodit a většinou hned něco vyvede tak steně jdeme pryč..
  minulé léto jsme říkala manželovi jak je zlatá, že to není to dítě co řve, když mu někdo sáhne na hračku, že neplácá děti a ted? boji mxe, že z ní rostě místní grázlík, vždy si s ní nikdo nebude chtít hrát, má jít do školky v září a já mám hrůzu jak se bude chovat..
  snažím se být důsledná, tvrdší než doposud, už nějakou dobu a nic..jít s ní nakoupit, jet mhd, jít na hřiště, všude ostuda, v mhd neposedí, ve vozíku nakoupit taky ne, jsme na ni převážně sama, manžel je doma jen víkendy a sobotu většinou prospí a když je doma není tak důsledný, je unavený a vše hází na mě a dceru nechá vše dělat, aby měl klid..a mně už taky dochází síly.
  už jsme kolikrát naštvaná i na ni, nemám chut si s ní hrát, jít s ní ven, nejraději bych zamkla do nějaké klece a měla klid, nesnáším ty pohledy na nás tady, je mi jasné, co si myslí a chápu to, moc me to mrzí, jsme na tohle dost citlivá, ale já už opravdu nevím co s ní, mrzí mě to i kvůli ni, protože ve výsledku ona je a byla vždy na dfěti, společenská, chce si hrát a s timhle chováním si s ni nikdo nebude chtít hrát.
  četla jsem různé knihy o výchově, zkusili jsme Nevýchovu, nic u ní nezabírá, nevim, snad je chyba ve mně, snad jsme neměla mít dítě, když nezvládám vychovat ani jedno, mám už z toho depky, jsme frustrovaná..
  hádáme si i s manželem už, když po něm chci, aby ji neci nedovoloval, třeba chce bonbon, říkám mu, žádný bonbon až sní obed a bude se chovat slušně, nějaký třeba dostane, ale ona ho chce, protože on si ho bere před ní, tak ji ho dá, protože přece nebude poslouchat ten řev a když vidí, že si ho dává, tak říkám, tak si ho nedávej před ní a ona, že je doma a nebude ho jíst potají, tak říkám at nejí, ale atji ho nedává, že pak nebude chtít obed, samo nechtěla, loudila jen bonbony, v obchodě to samé- stojíme frontu a škube se, protože je to na ni dlouhý, říkám vem ji ven nebo já vezmu, hned problém, proč jako, musí se o naučit, ok, ale když začne vyvádet řekne, že jsme ji to měla naučit stát ve frotě a odejde ven, ale malou mi nechá a já ještě nákup! myslim, že i tohle dcera dost vnímá..a tak je to skoro se vším. ale vždy za vše můžu já.
  ještě bych chtěla říct, že si fakt sypu popel na hlavu, vím, že sklízíme co jsme zaseli, prostě museli jsme někde udělat vícero chybu a mrzí mě to kvůli ní, protože se ty negativní emoce odráží do ni, jsme na ni naštvaná, přitom jsme ji takhle vychovali, naše chyba, snažím se to nějak napravit, dokud není pozdě, ale já nevim jak, jsme důsledná a tvrdá na ni poslední měsíce a nic, naopak, je to s ní horší a horší..
  Naše, o rok starší sice není takové tornádo, ale občas jak jí to chytne a začne dělat naschvály a demolovat být apod.třikrát jí řeknu, ať přestane a bez odezvy a dělá to schválně s výsměchem dále, tak prostě dostane na zadek a to na holou. Nic jiného v tu chvíli na ní neplatí a když chytla jo vzteklinu s jekotem a ještě začala útočit po mě, tak jsem šla a omyla jí obličej studenou vodou. Stačilo to tak udělat 3× a už si to nedovolí.
  @_0812_ u nás to nepomohlo, tchýně mi taky radila, dostane na zadek a ožene se, šup s ní pod sprchu, párkrát jsme to zkusili a nic, šíleně řvala, poprvé se hned dožadovala objetzí, byla uplně v amoku, ani ne vzteklá, ale lítostivá, podruhé řvala jak tur a to už byla vzteklá, utekla do ložnice a zbourala vzteky postel, bvyházela polštáře a peřiny na zem..
  Vyměnit manžela a dítě bude ukázkové Vím, blbej vtip, ale pokud v tomhle nebudete za jedno, tak to bude jen a jen horší. Ona opravdu může být živější, může být klidně i skutečně hypeaktivní, jenže tím spíš takové děti potřebují režim - mantinely, o které se mohou opřít a mít v nich jistotu. To, že jednou se to smí a podruhé ne, je pro ty děti strašně matoucí a obávám se, že když je jako rozmazlené děcko i manžel, tak s dcerou těžko něco uděláš …
  Je v období vzdoru, tak je to prostě těžké. K tomu hyperaktivní. Musíš vydržet nastavovat hranice, nepolevit, i když je to na palici. Zajisti si hlídání, ať si odpočineš, člověk snadno začne nesnášet vlastní dítě, pokud se v tom koupe 24 hodin denně.
  @Amys navíc ona je i dost režimová, teda byla, za to se mi manžel vždy posmíval, ty tvoje režimy, musíš ji vychovávat, aby byla flexibilní , třeba když jsme měli nebo máme někam jet a vím, že je to v období, kdy spí odpo, ted už teda spí jen občas, ale když to bylo, vím, že prostě ona potřebuje na spaní klid a v mhd neusne a je o to protivnější a řvoucí a jak usla dýl, bylo s ní peklo, ne prostě na truc se muselo jet v tu dobu a pak se divil, že řve a celý den je rozhozený.
  nebo oběd, máme náš režim, jíme kolem 12, jak se jedlo déle, usla a obed už nechtěla po spaní, takže jsme se snažila, aby to bylo včas a šla spát najedená, zas špatně, pořád musí být něco na čas, tak bude jíst dýl..a to nemluvim o výchově, že..
  defacto na gauči mi nejí, ale když je muž doma jí před ní na gauči a ona chce hned taky a on na mě, to víš, maminka nedovolí, nebo na mě, co děláš, ji nech jíst, říkám, že to všude rozpatlá a že se prostě jí u stolu, at má navyky, ale furt dokola ji to učím, protože on to nerespektuje a sám na schvál si ke stolu nesedne, je to pro něj blbost, ale je to jedno s druhým..
  Dočetla jsem tak půlku, no, máš toho evidentně plné zuby. Mám doma to samé v bledě modrém a popravdě mě ještě nenapadlo, že by dítě bylo nevychované - vždyť to děláš celou dobu, že ji vychováváš. Je to batole, je živá, přece nejde její temperament zkrotit jenom tím, že my dospělí máme nějaké představy o chování… Na našem dítěti (opravdu ho v tvém popisu v 90% poznávám) jde strašně poznat, jestli jsme u babičky na zahradě a tam má celý den přirozený pohyb - stále poletuje, má „něco na práci“ nebo jsme zavření v bytě a jdem na hodinku ven… Taky jsem na něj prakticky sama, a úplně ti rozumím, kolikrát fakt jenom sedím se slzama v očích a hledím na tu spoušť. Prostě to chce co nejvíc přirozeného pohybu, jinak ti udělá z bytu/obchodu/če­kárny kůlničku na dříví. Asi nemám pořádnou radu, jen, že mi to u batolat přijde normální, můžem jen doufat, že je to bez přejde!
  asi bych potřebovala potkat stejné dítko, většina dětí tady jsou jiní, nejsou tak neposední, poslechnou matky na ne, třeba ne hned, ale poslechnou, neviděla jsme tu, že by dělaly naschály apod..fakt ne, ty matky u nás na nás koukají dost nevraživě, jedna miřekla, že si tu o nás šuškají, maloměsto..včera jsme dceru naháněla na hřiši, nechtěla domů, dvě maminky tam seděly, koukaly na mně a bylo vidět že pomlouvají a smály se akdyžjsme šly kolem prohodily schválně, aby to bylo slyšet, tak konečně tu bude klid, jsou domů..a to dcera krom toho, že neposlechla že máme jít, byla hodná, je jí slyšet, když si hraje no, směje se nahlas, pořád běhá, občas někde zavřeští decko, když mu bere hračku, nebo nám někdo bere hračku, nic divnýho..ale zas jsou dny, kdy tam fakt neposluchá, ale zamrzí to no..když jdem na hřiště a vidím jak občas koukají, jako že tam jdeme..u nás jsou fakt děcka hrozně klidná a hrozně nespolečenská teda, hrajou si ve skupině s dítětem, se kterým přišla kamarádka maminky, jiné nevezmou mezi sebe, nebo samy u lavičky , kde sedí matka a dcera je živel no..
  @janoma komunikujeme, mluví, ale málo, nekolik slov cca 20 a spojení typu ne nechci, kde je, tady je apod..
  Obě dcery jsou taky „jiné“. Nejsou to takové ty klidné povahy. Jsou hodně živé, ale zato nesmírně chytré. Starší (7 let) má stále ráda hodně pohybu, ale je velmi chytrá, vynalézavá, přemýšlivá. Mladší (2,5 roku) je éro, stejně jako starší v jejím věku, máme to trochu podobné, jako zakladatelka. Když se na ní jde zhurta, je to o to horší. Pomůže, aspoň částečně - jít na ní po dobrém, vysvětlovat a vysvětlovat. Pevně jí obejmout a dát jí pusu a u toho říct, v klidu, že to a to se nedělá (nicméně nevím, zda neřešíš až moc věcí zbytečně a nechceš mít vzorně vycepované dítě, protože třeba skákání na gauči teda fakt neřeším například, no nic..). A hlavně taky pomůže odvést jí k jiné činnosti.
  Zkus se soustředit i na její dobré stránky, třeba právě to, že je společenská (naše holky taky a můžu říct, že jsem za to šťastná, já byla jako malá uťápnutá puťka, ale s duší berana, dusila jsem emoce v sobě a bralo mě to nervy a od mala jsem introvert a nesnášela jsem např. školní akce, školy v přírodě, tábory atd., mívala jsem z toho strašný stresy, to starší dcera nemá, užívá si to). Atd., atd…
  Jako samozřejmě jsou situace, kdy odnáším kopající řvoucí dítě z hřiště a to bydlíme na vesnici, ale ať si každej víš co..slušně řečeno hledí svého. Pak se dozvíš někde, jak zrovna v té rodině se „vzorným“ dítětem jsou např. vztahy rodičů nebo rodičů s prarodiči na bodu mrazu, jak na dítě doma jenom křičí atd., to u nás tak není a jsem za to šťastná.
  Víš, ony ty živé děti jsou někdy živé proto, že jim „svět nestačí“. Jsou hodně zvídavé, pořád chtějí něco dělat, učit se, zkoušet. A neřekla bych, že je to až takové mínus do budoucnosti.
  Mám právě porovnání starší dcery a té mladší, že prostě ta starší z toho v sedmi letech samozřejmě už vyrostla a je z ní zvídavá, veselá a společenská osobnost.
  Děti musejí mít hranice, ale jde jim je stanovit i v klidu a s projevením lásky..i když samozřejmě to je mnohem těžší a náročnější mnohdy, než zařvat nebo dát na zadek..
  Mladší (2,5) to samé. Ale je fakt, že nedávno už začla i něco málo víc opakovat, ono to přijde..nestresuj se, fakt ne
  @janoma jojo, slyší a rozumí všemu, pediatra říkala, že je to v pořádku, že mluví,ale málo, že tyhle akční děti začínají později, uvidíme kolem toho 3. roku, pak to budeme řešit kdyžtak