text: Vánoční dárek (7/8) | FinnFiction
  Vánoční dárek (7/8)
  15. prosince 2009 v 0:03	| Arnýsek & Enkeli	| Vánoční dárek
  Pozor, pozor! Další a to poslední závěrečná kapitolka nepřijde další úterý, jak jste zvyklí, ale až ve čtvrtek, protože ve čtvrtek... Ve čtvrtek jsou VÁNOCE... xD
  Ville ležel ve svých světlounce modrých peřinkách, totálně šťastný a přesto mu z oka ukápla slza. Třetí hodina už dávno odbila.
  Japa, šťastný jako blecha v kožichu, pomalu procházel ulicemi až k Chrisově bytu. Celou cestu se usmíval jako sluníčko. Hned co mu Kris otevřel, vybalil na něj: "Už jsem se říkal, jestli tě Ville někde neznásilnil, nerozčtvrtil a nezahrabal do země. Už jsem se bál, že bych tě v té zimě musel jít hledat."
  Jack se na něj jen s úsměvem podíval a kousnul se do rtu.
  "Já... Já se asi zamiloval, Chrisí..."
  Ville vstal z postele a došel do předsíňky. Tam si z kapsy bundy vyndal červenou krabičku. Chvíli se na ní jen díval, ale pak ji otevřel a položil na noční stolek. Kamínek na srdíčku se zablýskl.
  Japa chtě nechtě nasedl do auta a vyrazil směr Helsinki.
  Už jak šel po schodech, slyšel štěkot Vodky. Aspoň někdo má radost, že jsem v Helsinkách. Ušklíbl se. Málem ho porazila, když se s ní vítal.
  Unaveně hodil tašku na zem a svalil se do křesla. Eliaz nebyl doma. Přemýšlel, jestli má zavolat Villemu nebo ne. Stejně určitě bude někde venku.
  A po dlouhém čekání nastal den před Vánocemi.
  "Ahoj, Kristiane."
  "Nazdar Ville, co potřebuješ?"
  "Víš... Je to blbý, ale... No... Potřeboval bych adresu na Jacka." řekl nesměle.
  Christus se zasmál.
  "Jasně, chápu."
  "No... Asi jo. Takže..."
  Nadiktoval mu adresu, kterou si Ville tentokrát dobře zapsal.
  "Děkuju a... Prosímtě... Nevíš, jestli bude zítra určitě doma? Přece jenom na Vánoce..."
  "Počkej..." Na chvíli se zarazil. "Jo, myslím, že bude. Tuším, že k rodičům jede až druhý den." Kristian se spokojeně zubil. Měl dobrý pocit z dobře odvedené práce. Vždyť to byla jeho práce,že ty dva dal dohromady. A taky nebýt jeho, strávil by Japa Štědrý den sám a takhle bude mít... milou společnost.
  "Díky, díky moc a ještě... Mohl bys mu neříkat, že jsem ti volal?"
  "Nerad kazím překvapení." zasmál se.
  "Tak ještě jednou mockrát díky a pa." Rozloučil se a posadil se na postel.
  Chvíli poseděl a pak vyndal zpoza skříně růžový celkem malý kufřík a začal do něj skládat nejnutnější věci. Když mě sbaleno, kufr postavil do předsíňky a šel se na ten velký den vyspat. A taky musel brzo vstávat, aby se mohl vlakem dostat včas do Helsinek.