text:  Mgr. Jan Krása, Ph.D.  Kontakt:   Konzultační hodiny: Každé úterý 10:00 – 12:00 na Katedře psychologie. - ppt stáhnout
   Mgr. Jan Krása, Ph.D.  Kontakt:  549 49 49 03  Konzultační hodiny: Každé úterý 10:00 – 12:00 na Katedře psychologie.
  Prezentace na téma: " Mgr. Jan Krása, Ph.D.  Kontakt:  549 49 49 03  Konzultační hodiny: Každé úterý 10:00 – 12:00 na Katedře psychologie."— Transkript prezentace:
  2  Mgr. Jan Krása, Ph.D.  Kontakt: honoh@mail.muni.cz honoh@mail.muni.cz  549 49 49 03  Konzultační hodiny: Každé úterý 10:00 – 12:00 na Katedře psychologie Poříčí 31
  3  Sylabus předmětu  Internetové zdroje  Elektronické zdroje dostupné prostřednictvím knihovny PedF MU http://www.ped.muni.cz/wlib/ (důležitá např. EBRARY Education)http://www.ped.muni.cz/wlib/  Další odkazy viz Informační služby na webu PedF  Odborné časopisy  Pedagogika, Studia paedagogica, Orbis Scholae, Pedagogická orientace, Psychológia a patopsychologia dieťaťa a další  Populární zdroje ...od Učitelských novin po denní tisk
  4  VÁGNEROVÁ, Marie. Vývojová psychologie. Vyd. 1. Praha: Karolinum, 2007. 461 s. ISBN 978-80-246-1318- 5.  VÁGNEROVÁ, Marie. Psychologie školního dítěte. 1. vyd. Praha: Karolinum, 1997. 88 s. ISBN 80-7184-487- X.  LANGMEIER, Josef, KREJČÍŘOVÁ, Dana. Vývojová psychologie. 2. aktualiz. vyd. Praha: Grada, 2006. 368 s. ISBN 80-247-1284-9.  PETTY, Geoffrey. Moderní vyučování. Vyd. 5. Praha: Portál, 2008. 380 s. ISBN 978-80-7367-427-4.
  5 1. Písemný test napsaný na 13 otázek z 20 = úspěch Proč studovat?
  7 Ontogeneze (fylogeneze) Psychologické vědy se dělí na základní a aplikované. Základní psychologické vědy jsou : obecná psychologie vývojová psychologie sociální psychologie psychologie osobnosti kognitivní psychologie patopsychologie biologická psychologie klinická psychologie Aplikované psychologické vědy jsou : pedagogická psychologie školní psychologie psychologie náboženství psychologie dopravy psychologie managementu sportovní psychologie psychologie práce soudní psychologie
  8 Vývojová psychologie zkoumá obsah, průběh a zákonitosti duševního vývoje od prenatálního období po smrt. Vývoj je vždy individuálně specifický a je ovlivněn genetickým materiálem, prostředím i výchovou (resp. socializací) a seberegulací. Lidská ontogeneze je předpřipravena přírodou (jak obsahově, tak i fázováním), nicméně předpokládá přítomnost dalších lidí. Srov. případ vlčích dětí.
  9 pozorování longitudinální studie průřezové studie (cross-sectional) experiment (Piagetovy experimenty)
  10 Jsou možné dvě pojetí: 1. kontinuální (počítáme roky-čas) 2. stadiální (odlišujeme jednotlivá stádia) Pojetí stádií: 1. tradiční, v běžné řeči (dítě, dospělý…) 2. biologické (vývoj anatomický, fyziologický) 3. biopsychologické (Příhoda, 1956-1974) 4. kognitivní, strukturální (Piaget, 1961) 5. psychodynamické, psychosociální, strukturální
  11 Neurobiologický pohled na vývoj: mozková kůra dozrává; emoce a motivace jsou primárně řízeny z thalamu, později z kůry Gazzaley: Exploring the Crossroads (YouTube)
  12 Erik Homburger Erikson (1902 Německo – 1994 USA) – psychoanalytik (nesplést s Miltonem Ericksonem - hypnoterapeutem) Rozšířil Freudův koncept psychosexuálního vývoje jednak o vliv prostředí a jednak za hranice ontogeneze.
  13 Lidský život se rozvíjí přirozeně podle scénáře, který má 8 fází, podobně jako se rozvíjí květ. Úspěch či neúspěch v prvních fázích ovlivňuje postup v dalších fázích – pojetí krizí. Krizi jedinec, buď zdárně vyřeší, nebo ne. Buď získá specifickou ctnost ( virtue ) a dojde k růstu, anebo ne. Jestliže je krize řešena neuspokojivě, je vývoj Ega poškozen a je do něj ve značném stupni vtělena negativní komponenta, kterou může být například nedůvěra, stud, nejistota a další.
  14 Freud vymezil tři poměrně nezávislé složky (id, ego a superego), které se řídí rozdílnými, navzájem rozpornými principy a cíli. ID EGO SUPEREGO
  15  id (ono), z něho vyvěrá pudová duševní energie (libido), která je hybnou silou člověka, je zdrojem energie pro ego i superego.  Id je iracionální, nebere ohled na realitu, jeho cílem je okamžité uspokojení svých přání a tužeb - řídí se principem slasti.  Id je téměř nevědomé, ovšem do vědomí vniká pokaždé, když se nějaká "biologická" potřeba hlásí ke slovu (srov. sny o močení; i fyziologická potřeba je pociťována psychicky).  Podle Freuda představují všechny sny fantazijně splněná přání id.  Projevy ryzího id lze pozorovat u kojenců.
  16  ego (já) se řídí principem reality a má sebezáchovnou funkci. Vzniká z části id v průběhu vývoje dítěte vlivem jeho interakcí s vnějším světem. Vzniká jako pozastavení "slepého" jednání v pudu.  Je racionální, zvažuje činy a jejich následky. Přání id porovnává s realitou, dává jim přijatelnou formu a uspokojuje je ve vhodnou chvíli a vhodným způsobem.  Ego je vědomé, předvědomé i nevědomé (např. náš stín).  Nevědomá část se pomocí obranných mechanismů (viz dále) vypořádává jak s nepřijatelnými přáními id, tak s extrémními zákazy superega.  Silné ego (nikoli egocentrismus!) je znakem zdravě vyvinuté osobnosti.
  17 Já prostředkuje mezi id, superegem a vnějším světem. Vztah mezi řídícím já a pudovým ono Freud znázornil obrazem jezdce na koni a dodával, že jezdec musí často koně vést tam, kam chce zvíře.
  18 Zdravé já se vyznačuje schopností přijímat a integrovat pozitivní i negativní podněty z vnějšího i vnitřního světa tak, že přitom zůstane celé, tzn. že nemusí regredovat (vracet se) k raným procesům štěpení. Zkušenost s podporující, ochraňující a živící uspokojivou matkou (obecně s kýmkoli takovým), která umí zacházet s negativními vlivy zvenčí (např. chlad) nebo zevnitř (bolest), a dokáže je přinejmenším dobře kompenzovat (vyrovnávat), dítěti umožňuje nacházet a rozvíjet tyto autonomní schopnosti upokojení i v sobě samém (dospělost).
  19  superego (nadjá) vzniklo v průběhu socializace z konfliktů dítě versus autorita, poskytuje ventil vlastním agresivním impulsům jedince, neboť jde o proti sobě projevenou agresivitu.  Obsahuje vědomě či nevědomě internalizovaná (zvnitřněná) omezení, zákazy a příkazy ukládané dítěti rodiči a dalšími pro dítě významnými autoritami.  Je zdrojem nevědomého pocitu viny, či vnitřní tísně.  Superego je moralizující silou v člověku, řídí se principem dokonalosti. Jednou jeho částí je svědomí (hlas rodičů), druhou částí je ideální já, které usiluje o dokonalost a jehož základem byly činnosti a projevy dítěte, které rodiče chválili.  Superego může být v rozporu se současnými hodnotami jedince.  Silně rozvinuté superego se vyskytuje u perfekcionistů, slabě rozvinuté u zločinců.
  20 NEMLUVNĚ (novorozenecký + kojenecký věk) 0 – 1 Důvěra vs. Nedůvěra matka▬►NadějeSenzorické deformace a stažení se BATOLECÍ VĚK (rané dětství) 1 – 3 Autonomie vs. Stud a pochyby rodiče ▬► Vůle a sebekontrola Impulzivita a nutkavost PŘEDŠKOLNÍ VĚK (věk her) 3 – 6 Iniciativa vs. Pocit viny rodina▬►Účel a zaměřenost Nelítostnost a utlumenost ŠKOLNÍ VĚK 6 – 12Snaživost vs. Méněcennost Škola, učitelé, přátelé, sousedi ▬►Kompetentnost a metodičnost Omezenost a netečnost OBDOBÍ DOSPÍVÁNÍ (Adolescence) 12 – 19 Identita vs. Konfúze rolí (identity) vrstevníci▬►Poctivost a věrnost Fanatismus a odmítání MLADÁ (raná) DOSPĚLOST 20 – 25 (30) Intimita vs. Izolace partner▬►Láska a přijetíPromiskuita a vyhýbavost DOSPĚLOST 25(30) – 50 (60) Generativita vs. Stagnace děti▬►Péče (starostlivost) a produkce Rozplizlost a odmítavost STÁŘÍ (Zralý věk) 50(60) + Integrita "JÁ" vs. Zoufalství společnost▬►Moudrost a odříkání Domýšlivost a pohrdání
  21 Dítě se rodí s bohatým souborem reflexů biologicky a fyziologicky účelných (sací, polykání, zvracení, kýchání, rohovkový aj.) i rudimentů (úchopový r. ad.). Dítě se však rodí i s řadou prosociálních reflexů : Upřednostňování lidské tváře, vyhledávání pohledu z očí do očí (viz pozdější roli pohledu!; roli pohybu očí), rozpoznání hlasu, úsměv, imitace... Role pohledu ve vyučování a výchově.
  22 0-1 let ( orální fáze dle Freuda) cnost: naděje získání základní důvěry v život a svět, která je obrní proti prožívaným nejistotám. Řešení jádrového konfliktu probíhá ve vztahu k matce nebo ji zastupující osobě. Péče matky umožňuje kojenci získání naděje, že svět je, přes přechodná utrpení a neuspokojení, v podstatě dobrý. Nedostatek péče vede u dítěte (zcela závislého v uspokojování svých potřeb na okolí) k ustavení základní, v dalším životě přetrvávající nedůvěry k okolí jako ke zdroji ohrožení. První demonstrací sociální důvěry dítěte je jeho bezstarostnost při krmení, hloubka jeho spánku, relaxace střev apod.
  23 Rodiče mohou vytěžit maximum ze senzorického a zvláště tělesného kontaktu. Hned od narození se rozvíjí pečování – epimeletický pud rodiče (rodič naplňuje biologické potřeby dítěte). Rodič rozeznává, kdy si chce dítě hrát, odpočívat, jíst, spát, být nerušeno. Zhruba v 5 měsících přebírá iniciativu dítě: zaměřuje svoji pozornost, když čije (čuje) něco zajímavého (= role hračky), a musí být k jeho nelibosti omezováno.
  24 Role attachmentu (= připoutání) John Bowlby (1969, 1988), Mary Ainsworth Druhy připoutání: Typ A – nejistě připoutané/vyhýbavé děti : málo zármutku nad odchodem matky; při jejím příchodu neměli potřebu s ní navazovat kontakt (20%) Typ B – bezpečně připoutané děti : drží se v blízkost matky, v její přítomnosti si hrají a se sebejistotou prozkoumávají okolí; po jejím odchodu projevují nevoli; při příchodu se radují (70%) Typ C – nejistě připoutané/ambivalentní děti : při odchodu matky dávají najevo nelibost; při příchodu s ní odmítají kontakt; někdy vyhledávají kontakt, jindy jsou vzteklé (10%) Nejprospěšnější pro vývoj dítěte je samozřejmě typ B.
  25 https://www.youtube.com/watch?v=DH1m_Z MO7GU
  26 1-3 roky ( anální fáze dle Freuda) cnost: vůle Dítě je samostatně pohyblivé, snaží se projevovat vlastní vůli – rozhoduje Dítě si osvojuje hygienické návyky – klíčová kompetence Dítě mnoho věcí chce, ale nedokáže je zvládnout – role rodiče Dítě hledá vyváženosti mezi zadržováním a pouštěním (v mezilidské interakci - moc nebo málo zábran)
  27 3 – 6 let (falická fáze dle Freuda) cnost: účelnost  Potvrzení vlastní iniciativy jako dobré, nebo naopak vyvolávání pocitů viny za to, co činí, probíhá ve vztahovém rámci celé vlastní rodiny nebo skupiny ji nahrazující.  Úspěšné vyrovnání se s konfliktem iniciativy podporuje vývoj osobnosti ve směru zaměřenosti a cílevědomosti vlastního úsilí.  Neúspěch vede k postojům rezignace a sebeobviňování za činy uskutečněné nebo zamýšlené.  Za nejhlubší konflikt v životě je považována nenávist vůči rodiči (který je modelem Superega), který se snažil uplatnit výchovná opatření s velkou agresí, kterou zdravé dítě nemůže tolerovat.
  28  Dítě si začíná samostatně hrát – spontánní hra je důležitá  Schovává se  Je schopno cítit vinu – hodnotí sebe
  29 6-12 let ( období latence dle Freuda) cnost: kompetence  Mezi šestým rokem a počátkem dospívání je úkolem dítěte osvojit si dovednosti cílevědomě a úspěšně zacházet s předměty hmotného světa.  V tomto období přesahuje jeho zkušenost rámec rodinných vztahů a je vystaveno srovnávání a hodnocení v širším výběru školních a mimoškolních situací.
  30  Srov. úlohu separace při nástupu do školy  Úspěšné dosahování praktických cílů vlastní snahou v tomto období je základem rozvoje kompetence, sebedůvěry a sebeprosazení v praktické činnosti. Neúspěchy (i když je úkol příliš obtížný) vedou k ustavení pocitů vlastní nedostačivosti a méněcennosti ve srovnání s ostatními.
  31  Předtím než se dítě stane biologickým rodičem, musí se začít stávat samo poskytovatelem péče.  Dítě normálně se vyvíjející zapomíná (nebo spíše sublimuje) nezbytnost ovlivňovat lidi přímým útokem. Nyní se učí získávat uznání produkováním věcí. Učí se pocitům konečnosti v závislosti na tom, že si postupně uvědomuje, že už tady není to ochranné lůno rodinného zázemí. Učí se dovednostem a zvládání úkolů. Rozvíjí výkonnost, stává se dychtivou a vše absorbující jednotkou. To podporuje jeho autonomii. Ohraničené ego dítěte zahrnuje jeho dovednosti a zručnosti, dítě se učí potěšení z dokončené práce, zaměřené pozornosti, píli, pracovitosti.  Nebezpečí v tomto stadiu spočívá v pocitu neadekvátnosti a méněcennosti. Jestliže dítě ztratí naději na dosažení vlastní výkonnosti, vede to u něj k tendenci se izolovat. Může se objevit snaha o rivalitu, soupeření s okolím nebo naopak pasivita v chování (rezignace) nebo mutilace.
  32 12-19 let ( genitální fáze dle Freuda) cnost: věrnost  Ústředním tématem vývojového procesu je podle Eriksona utváření osobní identity, které úzce souvisí s vývojem ega. Než se objeví zralé Ego, musí člověk získat přiměřený pocit identity.  Po ukončení dětského období vývoje je v průběhu biologického a psychologického dospívání úkolem mladého člověka ustavit si pevné pojetí vlastního já, svého místa a smyslu v životě.  Dospívající se chce odlišovat a zároveň splynout s okolím (je to ambivalentní postoj)  Potřeba se odpoutat od primární rodiny
  33  Vývojově závažnou úlohu získávají jednak vztahy k vrstevnickým skupinám a dále ke skutečným či pomyslným vzorům, k nimž se v tomto období upírá.  Nesoudržná, rozporná zkušenosti s tím, jak se jeví sobě a ostatním, vytváří neurčitou, nejednotnou a zmatenou strukturu osobnosti.
  34  V pubertě a rané dospělosti se vše, co bylo v dětství přirozené, vyřešené a volně plynoucí stává opět otázkou.  Rostoucí a vyvíjející se mladý člověk tváří v tvář své vlastní fyziologické revoluci nyní konfrontuje to, čím se zdá být v očích druhých lidí s tím, čím se cítí být sám. Táže se sám sebe, jak spojit role a dovednosti, které si vytvořil dříve s prototypy, které vyžaduje jeho budoucí postavení.
  35  Adolescence představuje tedy hledání sebeidentity. To se projevuje tím, že mládí zkouší různé masky - hledá způsob zábavy, oblékání, účesu, to, co by bylo uznáváno vztažnou skupinou (vrstevníky).  Erikson věří, že rituály dospívání a nejrůznější obřady jako například biřmování jsou nástroje, kterými se potvrzuje získání identity a integrace Ego. (? Jejich chybění v naší společnosti)  Nebezpečím tohoto stadia je zmatení rolí. Může dojít ke zmatení sexuální identity, delikvenci, výjimkou nejsou ani psychotické incidenty. Jestliže je toto však včas a správně diagnostikováno a léčeno, nemají tyto incidenty tak fatální význam jako by měly v jiných vývojových stadiích.  V sexu se snaží mladý člověk najít harmonii mezi smyslovostí a konvencí.  Zamilování se v průběhu konfrontace s tímto konfliktem je vesměs sexuální záležitostí. Jde o pokus definovat vlastní identitu projekcí vlastního zmateného ega do druhé osoby.  Vývoj jáství směřuje k intimnímu jádru já, které se stává hlavně zdrojem učení. Jedinec sám sebe činí stále diferencovanějším objektem sebereflexe.
  36 19-25(30) let cnost: láska  Úkolem raného údobí dospělosti je dosažení schopnosti spojit se v důvěrném citovém vztahu s druhým člověkem, s nímž osoba plně sdílí všechny podstatné stránky života.  Těžištěm osobnostního vývoje jsou zde vztahy pohlavního partnerství s původně cizím člověkem.
  37  Erikson vypočítává nároky úspěšného důvěrného vztahu jako "1. vzájemnost orgasmu, 2. s milovaným partnerem, 3. opačného pohlaví, 4. s nímž je člověk schopen a ochoten vzájemně si důvěřovat a 5. s nímž je schopen a ochoten sladit rytmus práce, rozmnožování a zotavování sil 6. tak, aby zajistili uspokojivý vývoj i svému potomstvu."  Úspěšné ustavení životního partnerství vyžaduje vydat se v šanc druhému v situacích, v nichž se člověk vzdává záruk bezpečí. Byl-li dosavadní vývoj málo úspěšný, člověk nemá odvahu podstoupit riziko utrpení, kterým hrozí případné selhání pokusu navázat důvěrný vztah, a místo toho směřuje k uhýbání před ním a ke společenské izolaci.  Srov. emerging adulthood (Jeffrey Arnett, 2000): Změna přístupu k dospělosti ve vyspělých zemích v posledních desetiletích
  38 25(30)- 50(60) let cnost: péče  Úkolem zralé dospělosti je přispívat druhým. A to především péčí poskytovanou vlastním dětem ve své nově ustavené rodině, dále i ve společenství, v němž člověk žije, vytvářením něčeho užitečného pro jeho členy.  Neúspěšný vývoj se projevuje neschopností být takto prospěšný svému okolí, prožíváním životního ochuzení a ztrátou činného kontaktu s druhými lidmi.
  39 50(60)-dále cnost: moudrost  V poslední fázi vývoje jde o integritu já i o shrnutí všech předchozích stádií.  Erikson uvádí: "V takovém konečném vyrovnání ztrácí smrt svůj osten. Nedostatek nebo ztráta rostoucí integrace "já" se ohlašuje strachem ze smrti: jedinečný životní běh není přijímán jako poslední možnost života. Zoufalství vyjadřuje pocit, že čas je nyní příliš krátký pro pokus začít znovu jiný život a vyzkoušet alternativní cestu k integritě..."  Strach ze smrti a úzkost je pociťována a prožívána v menší míře, když člověk cítí kontinuitu vlastního života, jeho smysluplnost, účelné a i duchovně a společensky užitečné prožití života. Ctností je v tomto údobí je spiritualita a moudrost.  Desitengrace,,já" v tomto období a chorobný strach ze smrti vede v tomto období života k zoufalství.
  Stáhnout ppt " Mgr. Jan Krása, Ph.D.  Kontakt:  549 49 49 03  Konzultační hodiny: Každé úterý 10:00 – 12:00 na Katedře psychologie."