text: Červenec 2015 « Archiv | Deník cynické pesimistky + vše, co mě baví
  3. července 2015 v 18:24 | Míša | Ostatní
  Nevadí ti, že nikdo z tvých známých v podstatě vůbec neví, co všechno máš za sebou? Co všechno jsi dokázala, a tak? Nebo se něco změnilo?
  Kdepak, nezměnilo se vůbec nic. Stále funguji pod svým pseudonymem a svým vlastním jménem. Tyhle dvě bytosti se prostě nikdy nespojí.
  A tobě to opravdu nevadí? Že si lidé okolo tebe myslí, že jsi úplně obyčejná?
  Takhle jsem to ale přesně chtěla. Chtěla jsem žít svůj obyčejný život, být nikým nerušena a tím pádem moct kvalitněji pracovat. Já bych slávu nezvládla.
  Dřív to tak ale nebylo, co si pamatuji, tak jsi hodně dlouho byla poměrně výstřední. Nezapomenu, jak jsi přišla ve žlutých kalhotách, barevných teniskách a s růžovými vlasy.
  Ano, to bylo moje dětství, moje puberta. Už v té době jsem se ale potýkala s problémy, a takhle jsem si to kompenzovala, přišlo mi, že čím jsem výstřednější, tím méně řeším problémů. Samozřejmě, že to tak nebylo. Jen jsem přitahovala pozornost.
  Takže jsi se zklidnila, ale tvoříš dál?
  Ano i ne. Zklidnila jsem se hodně, to můžeš sama vidět. Moje vlasy mají už jenom jednu barvu. Oblečení i boty jsou o dost umírněnější. Hlavně se mi změnila povaha a řekla bych, že i slovník. S tím se pojí ta druhá věc, moje texty jsou tím pádem taky úplně jiné. Lidé, kteří ode mě dříve brali texty, tak už o ně nemají zájem, a zas se ale vyrojili noví klienty. Tak to prostě je. Začala jsem psát v dětském věku, takže nikdo nemohl čekat, že zůstanu pořád u stejného stylu. Lidé se mění, u mě to dost ovlivnil i věk.
  Tak hlavně, pokud ty jsi spokojená a pokud je stále dost práce.
  Tak víš jak, songy se vydávají a pořád a spousta kapel i jednotlivců si prostě text sami napsat nedokáží. Nebo třeba ano, ale ne 15 songů na celou desku. A já jim to relativně levně prodám hotové i s muzikou, navíc máme podepsané lejstro, že prostě s tím nebudu nijak spojována, na což oni slyší. A já to nikomu nenutím, texty jsou volně k nahlédnutí, a může si je koupit kdokoliv. Mnoho textařů chce být pod svými songy uvedených jako autoři, a to se samozřejmě hudebníkům nelíbí, protože u publika najednou získavají post někoho, kdo si neumí ani sám napsat song, v očích diváků to už prostě vypadá jinak. Takoví autoři už musí být hodně dobří, aby si toto mohli dovolit a i přesto lidi jejich songy kupovali.
  Myslíš si, že se jednou pod nějaký song opravdu podepíšeš?
  Už jsem o tom uvažovala, už to jednou i málem dopadlo. Když ten zpěvák trval na tom, abych se pod song podepsala a dokonce i kousek zazpívala, ale prostě, nešlo to. Ta písnička se mi hrozně líbí, text považuji za jeden z mých nejlepších, ta píseň pro mě má osobní význam, a možná právě proto jsem pod tím nechtěla být uvedena.
  O tobě je známo, že většinou píšeš písničky o lásce a většina songů je nepřímo určena tvým partnerům, proč tomu tak je?
  Mně se nejlépe píše, když jsem smutná, zklamaná, naštvaná. A nic mě nedokáže naštvat tak dobře, jako chlap. Mám i hodně veselých písniček, ale ty se tak nevryjí do paměti.
  U tebe je hrozně těžké sledovat nové písničky, pověz mi, vyšlo teď něco?
  Vyšlo, není to tak dávno. Vyšla česká písnička. Vidíš to, a já myslela, že právě kvůli ní jsi se mnou chtěla mluvit! (smích)
  A teď na něčem pracuješ?
  Já pořád na něčem pracuju! I když třeba jen do šuplíku, nebo na blog, do časopisů, prostě furt někde něco smolím. Bez toho si už nedokážu představit život.
  Dobře, přejdeme k osobnímu životu, jak se máš?
  Mám se hrozně dobře. Venku je teplo, je krásně. Čeká mě dovolená a také spousta práce. Fakt si nemůžu absolutně stěžovat.