text: Nebo tehdy, o dva roky později v jedné pražské základní umělecké škole. Dodnes si vybavuji větu paní zástupkyně. „My tady nejsme sociální ústav,“ řekla, když jsem žádala o přijetí na hudební obor, jakýkoliv. A pak znovu ono „nezlobte se“…
  Upřímně: chvíli jsem se tenkrát zlobila, ale přešlo mě to. Našli jsme totiž jinou základní uměleckou školu. Náš syn tam dnes chodí na klavír. Tamní pedagogové nás dokonce přesvědčili, že by měl zkusit i sólový zpěv, protože prý (což já osobně neumím posoudit) má absolutní hudební sluch. Čeká ho první koncert, představte si. A ta škola přitom není sociální ústav, pane prezidente.
  Víc jsem se zlobila, když mého syna odmítli vzít v sídlištní základní škole, kam nastoupil do 1. třídy, do družiny. „Děti s tak těžkým postižením jsme tu ještě nikdy neměli,“ znělo tehdy jejich zdůvodnění. Tečka.
  Do té školy už rok nechodíme, našli jsme jinou, o které konečně můžu říkat, že je „naše“. Že tam můj syn patří, že tam chodí rád, že tam rádi mají i „oni“ jeho.
  Úplně nejvíc jsem se ale zlobila včera večer, pane prezidente. Když jsem si přečetla Vaši větu: „Sloučení handicapovaných dětí s těmi nehandicapovanými je neštěstí pro obě skupiny. Děti jsou daleko šťastnější, když jsou zasazeny do rovnocenné komunity“. Ne proto, jaká slova ta věta obsahuje. Ale proto, kdo je vyslovil. Prezident země, ve které žiju. Já, můj syn, celá moje rodina.
  Vy znáte mého syna, pane prezidente? Jste si opravdu jistý, že by byl „mezi svými“ šťastnější? A kdo vlastně jsou „ti jeho“? Někdy se stavte. U nás, ve škole, v hudebce… moc ráda Vás seznámím.
  
  Písemný dotaz E-003520/11 Konstantinos Poupakis (PPE) a Georgios Papastamkos (PPE) Komisi. Rekordní nárůst světových cen potravin – ochrana spotřebitelů před spekulacemi
  Subject: cena potravin, cena zemědělských výrobků, cenová stabilita, FAO, ochrana spotřebitele, zvýšení cen
  Ceny potravin v Evropě Usnesení Evropského parlamentu ze dne 26. března 2009 o cenách potravin v Evropě (2008/2175(INI))
  Subject: cena potravin, cena zemědělských výrobků, dodávka, hospodářská politika, hospodářský důsledek, obchodní politika, zvýšení cen
  Prováděcí nařízení Komise (EU) 2018/916 ze dne 27. června 2018, kterým se mění prováděcí nařízení (EU) č. 181/2014, pokud jde o některá ustanovení týkající se kontrol, oznamování a podávání výročních zpráv a změn programu pro menší ostrovy v Egejském moři
  Subject: bezpečnost dodávky, cena zemědělských výrobků, ostrovy Egejského moře, podpora zemědělství, původní výrobek, regionální pomoc, zemědělská výroba, zemědělský výrobek, Řecko
  Subject: cena zemědělských výrobků, cla, dohoda o přidružení (EU), dovoz EU, hospodářský důsledek, Maroko, plodová zelenina, Španělsko
  Písemný dotaz E-006496/11 Sergio Berlato (PPE) Komisi. Hospodářské dopady návrhu Komise týkajícího se pěstování geneticky modifikovaných organismů na konkurenceschopnost zemědělců, ceny potravin a dovozy surovin
  Subject: cena zemědělských výrobků, dovoz EU, geneticky modifikovaný organismus, hospodářský důsledek, konkurenceschopnost, kukuřice, Portugalsko, pěstební systém, Rumunsko, surovina, sójový bob, Česko, Španělsko
  Subject: cena zemědělských výrobků, dovoz EU, mezinárodní obchod, třetí země, zemědělsko-obchodní vztahy
  Písemný dotaz E-003785/11 Giancarlo Scottà (EFD) Komisi. Role družstev v odvětví mléka a mléčných výrobků
  Subject: cena výrobce, cena zemědělských výrobků, družstvo, mléčný výrobek, omezování soutěže, zpracované potraviny
  Rozhodnutí Komise ze dne 30. července 2010 , kterým se zřizuje fórum na vysoké úrovni pro lepší fungování potravinového řetězce
  Subject: cena potravin, cena zemědělských výrobků, dodávka, omezování soutěže, pohyb cen, potraviny, soutěž, spotřebitelská cena, zemědělsko-potravinářský sektor
  
  O „nejlepším“ ministru školství, kterého jsme prý podle prezidenta Klause kdy měli, Josefu Dobešovi, se už napsalo leccos. S výjimkou prezidenta, jeho syna, možná několika dalších lidí z prezidentova okolí, a zbývajících, tedy nemnoha příznivců Věcí veřejných, většina národa ví, že Dobeš je karikaturou v podstatě všeho, čím by měl slušný ministr školství být.
  O ministrových „reformních“ iniciativách se napsalo a řeklo už mnohé. Protestují učitelé, zástupci vysokých škol, studenti. Nemá smysl opakovat jejich argumenty, neboť jsou dostatečně známé.
  Ministerstvo školství ale také stojí v centru pozornosti kvůli neschopnosti čerpat miliardy z evropských fondů. České republice hrozí, že tak přijde o obrovské peníze.
  Zatímco o meritu Dobešem posvěcených „reforem“ lze vést jakousi diskusi už proto, že argumenty oponentů může ministerstvo zlehčovat například poukazy na různé lobbyistické zájmy ve školství, kterým se ministrovy údajně racionální změny nelíbí, neschopnost čerpat evropské peníze se ve světle vládních škrtů a snah šetřit, kde se dá, jeví nejen jako téměř sabotáž vládní politiky, ale také jako výsměch všem občanům, kteří na šetření přímo doplácejí.
  Média o celé věci informují jako o jakémsi selhání, premiér požaduje „vysvětlení“, popřípadě „záruky“, že dojde k nápravě. Ministr slibuje, že neuspěje-li s „nápravou“, odstoupí.
  Ve skutečnosti je ale už jasné, že Česká republika o nemalé peníze přijde v každém případě, nemluvě o odmítnutých projektech, které zaštítil sám ministr, a které byly výsměchem všemu, kvůli čemu EU strukturální a další fondy chudším zemím nabízí.
  S penězi se v České republice nakládá všelijak. Televizní zprávy se už dávno změnily v seriál, v němž jsou v hlavní roli krádeže, obohacovaní se různých vykuků skrze manipulaci státních zakázek, tunely, či odklánění fondů kamsi na karibské ostrovy, popřípadě do nemovitostí maminek politiků a vysokých úředníků.
  Všechny tyto aktivity jsou právem považovány za nelegální, ve veřejnosti budí rozhořčení a frustraci. Zajímavé je, že když kvůli nedbalosti či nekompetentnosti jednoho ministra, může Česká republika přijít o částky, které činí ve srovnání i z velkých tunelů jen malé položky, nechává to spoustu lidí chladnými.
  Zvažme ale, o co vlastně jde. Obrazně řečeno, na stole leží několik desítek miliard, které si může Česká republika vzít a využít je. Stačí jen vypracovat projekty v souladu s pravidly EU a dohlédnout na jejich správné plnění. Týká se to navíc resortu, který se tradičně potýká s nedostatkem peněz, a na jehož kvalitě závisí budoucnost země.
  Několik desítek miliard korun není malá částka v zemi, která šetří na státních zaměstnancích, zvyšuje plošně nepřímé daně, překopává kvůli úsporám vyplácení dávek, přičemž ubližuje spoustě lidí. Kdybychom evropské peníze nepotřebovali, dalo by se v souvislosti s ministrem Dobešem mluvit jen o manažerském či politickém selhání.
  Jenže ve světle výše popsaného drakonického utahování opasků se jeho jednání jeví jako téměř politický zločin. A nejen jeho.