text: Nejprve ale začněme soutěžemi družstev. První hrací den nás překvapily ranní teploty, které se nečekaně pohybovali okolo 12 °C, což výrazně ovlivnilo náš vstup do soutěže, zvláště u hochů, kteří byli po eternitovém kole dokonce poslední. Po rozmrznutí však zabojovali a po prvním hracím dnu se usídlili na čtvrtém místě na dostřel od medaile. Děvčata ve velmi vyrovnaném souboji byly po prvním dnu dokonce třetí s minimální ztrátou na vedoucí Rakušanky.
  Druhý den od začátku naznačil, že u děvčat budou o medaile bojovat čtyři týmy a až do posledního kola, byl rozdíl mezi prvním a čtvrtým týmem 8 úderů. Naše děvčata byly třetí dva údery za Němkama a sedm úderů před Švédkama. Ještě do poloviny posledního eternitového kola se zdálo, že z toho bude medaile, ale pak se objevily na hřišti informační tabule o průběžném stavu a v tu chvíli jakoby se veškeré štěstí otočilo proti nám a díky nejhoršímu eternitovému kolu na turnaji, obsadily děvčata neoblíbené čtvrté místo dva údery za bronzovou medailí. U hochů se souboj o zlato zúžil na Němce a Švédy a o bronz bojovali naši se Švýcarama. Před posledním kolem ztráceli naši hoši na bronz 9 úderů a zdálo se, že opět zůstaneme bez medaile. Ale poslední filzové kolo ukázalo, že se tým dokáže semknout a zabojovat, a přestože se nedařilo našemu finišmenovi, který byl vystřídán do té doby nevýrazným nováčkem Ondrou Myšákem, jež ve finiši dokázal něco neuvěřitelného. V nejemotivnějším závěru mé sportovní kariéry dokázal rozložit švýcarského náhradníka natolik, že nakonec hoši získali bronzové medaile. Přestože Ondra nastoupil pouze na posledních osm drah, přesto ukázal všem, že je možné bojovat i srdcem a za to mu patří velký dík.