text: Aprk47/2013
  Aprk 47/2013-13
  Nejvy¹¹í správní soud rozhodl v senátì slo¾eném pøedsedkynì JUDr. Lenky Matyá¹ové a soudcù JUDr. Radana Malíka a JUDr. Lenky Kaniové v právní vìci ¾alobce: REVLEX Zlín s.r.o., se sídlem Sokolská 424, Zlín, zast. Ing. Radkem Lanèíkem, daòovým poradcem se sídlem Divadelní 4, Brno, proti ¾alovanému: Odvolací finanèní øeditelství, se sídlem Masarykova 31, Brno, o návrhu ¾alobce na urèení lhùty k provedení procesního úkonu dle § 174a zákona è. 6/2002 Sb., o soudech, soudcích, pøísedících a státní správì soudù a o zmìnì nìkterých dal¹ích zákonù (zákon o soudech a soudcích), ve vìci vedené u Krajského soudu v Brnì pod sp. zn. 31 Af 1/2013,
  II. Navrhovatel n e m á právo na náhradu nákladù øízení.
  ®alobce (dále navrhovatel ) podal u vý¹e oznaèeného krajského soudu dne 28. 12. 2012 ¾alobu proti rozhodnutí ¾alovaného ze dne 19. 10. 2012, èj. 15796/12-1302-7043256.
  Navrhovatel v návrhu na urèení lhùty, který byl Nejvy¹¹ímu správnímu soudu doruèen dne 24. 7. 2013 uvádí, ¾e krajský soud v dané vìci uèinil poslední úkon dne 4. 4. 2013 a od té doby je neèinný; navrhovatel je názoru, ¾e v øízení dochází k prùtahùm, proto ve smyslu ust. § 174a zákona è. 6/2002 Sb., o soudech a soudcích, ve znìní pozdìj¹ích pøedpisù navrhuje, aby Nejvy¹¹í správní soud urèil lhùtu pro provedení procesního úkonu, a to rozhodnutí o podané ¾alobì ze dne 28. 12. 2012.
  Pøedsedkynì senátu krajského soudu, který ve vìci rozhoduje, se k návrhu vyjádøila s tím, ¾e byly ve vìci provedeny ve¹keré procesní úkony, v souèasné dobì je po procesní stránce spis pøipraven k rozhodnutí, nicménì soud je povinen pøi vyøizování spisù postupovat v souladu s ust. § 56 odst. 1 s. ø. s. V daném pøípadì se nejedná ani o vìc s pøednostním re¾imem vyøizování.
  Nejvy¹¹í správní soud ovìøil skuteènosti vý¹e uvedené z pøedlo¾eného soudního spisu, zjistil, ¾e byly provedeny ve¹keré procesní úkony, tj. pouèení úèastníkù, vy¾ádání spisového materiálu, vyjádøení ¾alovaného, apod. a konstatuje, ¾e návrh na urèení lhùty k provedení procesního úkonu není dùvodný.
  Øízení o návrhu na urèení lhùty k provedení procesního úkonu, upravené v § 174a zákona o soudech a soudcích, pøedstavuje promítnutí zásad spravedlivého procesu z hlediska naplnìní práva úèastníka nebo jiné strany øízení na projednání jeho vìci bez zbyteèných prùtahù, zakotveného zejména v ustanovení èl. 38 odst. 2 Listiny základních práv a svobod, do øízení probíhajícího pøed soudem.
  Pøi rozhodování o návrhu na urèení lhùty k provedení procesního úkonu mù¾e pøíslu¹ný soud stanovit lhùtu jen k provedení takového procesního úkonu, u nìho¾ jsou v návrhu namítány (tvrzeny) prùtahy. Uvedený závìr vyplývá nejen z ustanovení § 174a odst. 2 vìty druhé zákona o soudech a soudcích (oznaèení procesního úkonu, u nìho¾ jsou namítány prùtahy, je nále¾itostí návrhu, bez jejího¾ splnìní nelze v øízení pokraèovat) a z ustanovení § 174a odst. 8 vìty první, tohoto zákona (pøíslu¹ný soud mù¾e urèit lhùtu k provedení úkonu, u nìho¾ jsou v návrhu namítány prùtahy), ale zejména ze zásady nezávislosti soudù a soudcù pøi projednávání a rozhodování sporù a jiných právních vìcí, která nesmí být dotèena tím, ¾e by pøíslu¹ný soud posuzoval-v rozporu se smyslem (úèelem) øízení o návrhu na urèení lhùty k provedení procesního úkonu-nejen otázku urèení lhùty k provedení procesního úkonu, ale rovnì¾ to, ve vztahu k jakému procesnímu úkonu nastaly v øízení prùtahy.
  V øízení podle § 174a zákona o soudech a soudcích tedy Nejvy¹¹í správní soud rozhoduje o návrhu na urèení lhùty. Znamená to, ¾e zjistí-li neodùvodnìné prùtahy v øízení spoèívající zejména v tom, ¾e pøíslu¹ný soud poté, kdy obdr¾í podání ve vìci, v pøimìøené dobì neèiní ¾ádné úkony, vìcí se vùbec nezabývá, ani¾ by pro takový postup existovaly ospravedlnitelné dùvody, anebo èiní úkony s nedùvodnou èasovou prodlevou, usnesením urèí tomuto soudu lhùtu, ve které má úkon uèinit, resp. ve které má rozhodnout.
  Prùtahy v øízení znamenají, ¾e v soudním procesu dochází k neodùvodnìnì pomalému vyøizování vìci napadlé pøíslu¹nému soudu èi dokonce ke vzniku excesivního stavu, kdy dochází k neèinnosti soudu. Soud se tak pøi posuzování oprávnìnosti návrhu na urèení lhùty k provedení procesního úkonu zabývá otázkou, zda v øízení dochází k prùtahùm, s ohledem na slo¾itost vìci, význam pøedmìtu øízení pro navrhovatele, postup úèastníkù nebo stran øízení a na dosavadní postup soudu.
  Krajský soud je podle § 56 s. ø. s. povinen zásadnì projednávat a rozhodovat vìci v poøadí, v jakém mu do¹ly; to neplatí pouze tehdy, jsou-li u vìci dány záva¾né dùvody pro pøednostní projednávání a rozhodování vìci. Soud tak projednává a rozhoduje pøednostnì návrhy na osvobození od soudních poplatkù a návrhy na ustanovení zástupce, projednává a rozhoduje pøednostnì té¾ ¾aloby proti neèinnosti správního orgánu a ¾aloby proti nezákonnému zásahu, pokynu nebo donucení správního orgánu, návrhy a ¾aloby ve vìcech mezinárodní ochrany, rozhodnutí o správním vyho¹tìní, rozhodnutí o povinnosti opustit území, rozhodnutí o zaji¹tìní cizince, rozhodnutí o prodlou¾ení doby trvání zaji¹tìní cizince, jako¾ i jiných rozhodnutí, jejich¾ dùsledkem je omezení osobní svobody cizince, rozhodnutí o ukonèení zvlá¹tní ochrany a pomoci svìdkùm a dal¹ím osobám v souvislosti s trestním øízením, jako¾ i dal¹í vìci, stanoví-li tak zvlá¹tní zákon. V pøípadì navrhovatele se v¹ak o takovou vìc nejedná.
  Nejvy¹¹í správní soud v projednávané vìci dospìl k závìru, ¾e návrh není dùvodný, nebo» krajský soud nebyl v pøípadì navrhovatele neèinný. Soud, jak vyplývá ze spisového materiálu, se vìcí po jejím obdr¾ení ihned zabýval a èinil postupnì prùbì¾nì a bez zbyteèných prodlev procesní úkony, jejich¾ vykonání bylo ve vìci zapotøebí. Nelze tedy konstatovat, ¾e byl ve vìci neèinný. Nejvy¹¹í správní soud proto neshledal ve vìci prùtahy, resp. tvrzenou neèinnost, a proto návrh ¾alobce podle § 174a odst. 7 zákona o soudech a soudcích zamítl.
  Výrok o náhradì nákladù øízení se opírá o § 174a odst. 8 zákona o soudech a soudcích, dle kterého hradí náklady øízení stát jen tehdy, je-li návrh uznán jako oprávnìný. K tomu v projednávané vìci nedo¹lo, proto soud rozhodl tak, ¾e navrhovatel nemá právo na náhradu nákladù øízení.