text: How to be a good student -Czech – Kinkyphilia
  FOR THE FRANCH TRANSLATION CLICK HERE
  🇨🇿 Thanks to _noirot (Instagram) for this translation! 🇨🇿
  Často mluvíme o kvalitě výuky a kompetenci lektorů. Téma, o kterém už ale nemluvíme je, jestli jsou studenti schopni se učit.
  Nejprve musíme zmínit, že vzdělávání dospělých se liší od školních systémů vzdělávání pro děti. Tak proč se chceme naučit vázat?
  Každý má jiný důvod, ale stejný cíl: něco se naučit a získat výsledky.
  Existuje efektivní způsob, jak se naučit japonskou bondáž? A jestli ano, jaký?
  Pochopitelně takovou otázku nemůžeme zodpovědět – alespoň ne obecně.
  Mimochodem, přemýšlel jsem o mém osobním studiu. Vytvořil jsem si mapu cesty svého dosavadního studia a cesty, na které jsem teď. Přehodnotil jsem různá vzdělání, kterých se mi dostalo a ze kterých jsem se něco naučil. Následující body jsou shrnutí mých zkušeností, nad kterými se můžete zamyslet.
  Když o něco ztratíš zájem, ztratíš k tomu i vzpomínky.
  Motivace je základ učení. Nestačí si ale jen říct Proč chci vázat? Musíme si odpovědět i na otázky jako Proč se chci naučit vázat? Co mě motivuje? Jakého cíle chci dosáhnout? Jsem připravený věnovat tomu čas?
  Kolik lidí něco začne a potom přestane? Nejčastějším případem jsou lidé, kteří se snaží dodržovat dietu nebo přestat kouřit: něco začít a pokračovat v tom do zdárného konce je náročné. To se děje hlavně kvůli ztrátě motivace. Proto musíme získávat motivaci pořád: je snazší dát si malé cíle a dosáhnout realistických výsledků. Po čase pak ze série takových mikro cílů vznikne makro výsledek.
  Další zásadní krok pro studenty je rozpoznat a pochopit jejich osobní studijní model. Bondáž je přirovnatelná k řemeslné práci. Zkušenosti získáváme hlavně skrze sledování a reprodukci. Jeden model, který podle mě dobře vystihuje moje osobní studium je od Alberta Bandura, který shrnuje učení do čtyř fází:
  Poté, co navštívíte workshop, kde jste se něco naučili, znamená to, že to umíte? Odpověď je: NE! Učení končí a s krokem přizpůsobení konceptů, schopností a čehokoliv dalšího, co jste studovali.
  3.Důležitost základů
  Nemůžete postavit dům na základech z písku. Potřebuje stabilní základy. A čím vyšší budovat, tím pevnější základy potřebuje!
  Než začnete svoji cestu do komplexní bondáže, musíte získat a ovládat základy. Bondáž není raketová věda. Základních konceptů je málo a jejich ovládnutí je první krok k dalšímu postupu.
  Dobrý trénink je lepší než pouze trénink
  Trénink je nepostradatelný pro přizpůsobení konceptů. Ale trénink je dvousečná čepel. Trénování chyb znamená, že do svého vázání přizpůsobíte chyby. Jak se tomu dá vyhnout? Diskuse a porovnávání techniky vám může pomoct, mě osobně ale nejvíce pomohlo ptát se sám sebe pořád dokola proč dělám věci nějakým způsobem a jestli existuje lepší způsob, jak to udělat. Jinými slovy, kritické myšlení. Často slyším lidi vymlouvat se na to, že nemůžou trénovat, protože nemají partnery. Je ale možné trénovat velké množství věcí bez partnera. Když jsem začal se svým studiem, Shiwase a já jsme žili ve dvou různých městech a mohli jsme spolu vázat jen jednou týdně, během víkendů. Trénoval jsem tak sám, dvakrát až třikrát týdně, většinou u televizního seriálu.
  Obtíže a Dunning-Krueger efekt.
  Dunning-Krueger efekt je kognitivní zkreslení, díky kterému mají málo schopní lidé představu, že jsou schopnější, než ve skutečnosti jsou. Schopnosti, které jim chybí jsou stejné schopnosti, které potřebují, aby pochopili, jak jsou ve skutečnosti schopní. Bez sebeuvědomění si tak nemůžou uvědomit mírů svojí schopnosti či neschopnosti.
  Může se stát, že čím víc trénujeme, tím nemožnější se naše cíle zdají a některé obtíže se zdají nepřekonatelné. Překážky musíme chápat jako příležitosti k růstu. Z každé překážky se dokážeme něco naučit.
  Rovnováha mezi vzděláváním a tréninkem
  Vzdělávání je v současnosti dostupné široké veřejnosti. Za loňský rok jsem viděl několik lidí na lekcích a následujících lekcích, nebo vzdělávacích večerech s každotýdenním opakováním. Většinou se mezi lekcemi nezlepšili. Jak jsem psal v bodu 2., věřím, že fáze přizpůsobení je klíčová. Následující předpoklady jsem udělal na základě osobních zkušeností:
  Začal jsem vázat v říjnu roku 2016. Za dva půl roku jsem se účastnil osmi workshopů. Můj realistický odhad je, že za každou jednu hodinu workshopu jsem strávil deset hodin tréninkem, tedy v poměru 1:10.
  Když do toho připočítám rok 2018, tak se poměr posune na 1:15. Od té doby, co jsem začal vyučovat vážu mnohem více.
  Moje rada je: najděte si dobrý poměr vzdělávání/tréninku, který vám vyhovuje a myslete na to, že pouze workshopy se nikdy nezlepšíte.
  Je jedno, jestli je vážete intimní session nebo jen cvičení, je klíčové zůstat v kontaktu s realitou. V bodě 2. jsem zmiňoval důležitost kritického myšlení. V mém případě (obzvláště v začátcích) pro mě bylo složité zhodnotit, jestli bylo moje vázání dobré, nebo ne. Začal jsem si nahrávat svoje vázání a hodnotit ho s klidnou myslí. Možnost zpětně a opakovaně se podívat na to co jsem uvázal mi pomohla pochopit co fungovalo a co ne, co jsem změnil a co se mi líbilo.
  Pro mě, kompletní kontrola reality znamená nastavit si měřítka. Je složité "změřit" pokrok v bondáži. Je to mezilidská aktivita, na kterou se nedají aplikovat objektivní parametry. Složité a náročné vázání se nemusí vyrovnat prožitku z vázání jedním provazem. Mimochodem, pro mě je klíčové chápat, jak využívám svůj čas. Pokud se můžu někde zlepšit, nebo pokud se někde nezlepšuji, chápat své využití času je důležité, jestli chcete něco změnit.
  Použití měřítek znamená, že dokážu "změřit" svůj pokrok. Moje oblíbené měřítko je čas: čas, který mi trvá uvázat double column tie, futomomo a TK. Čas, který mi trvá uzamknout 4 hlavní závěsné provazy v řadě. Měření a záznam těchto časů mi pomáhá pochopit, kde se zlepšují, kde ne a co se změnilo.
  Dvě poznámky pro použití času jako měřítka: když mluvím o "rychlém TK", znamená to správně uvázané TK. Tedy takové TK, které se dá hned použít pro závěs. Proto neříkám, že se rigger musí naučit vázat rychle aby uměl vázat rychle, ale aby uměl vázat efektivně. Pokud dokážu uvázat TK pod 3 minuty, ve svém osobním vázání potom můžu uvázat TK za 5 minut, ale budu celou dobu kontrolovat situaci a více se to užiju.
  Workshopy, nebo privátní výuka?
  Začal jsem studovat bondáž privátně s Giuseppem Ambriosou v roce 2016. Potřeboval jsem to, protože jsem chtěl absolvovat kurz Riccarda Wildtiese v Turíně na konci roku 2016. Giuseppe mi dal velmi dobré základy a díky němu jsem mohl navštívit pokročilý workshop. Druhou privátní výuku mi dal Giuseppe v roce 2018, když jsem chtěl posílit svoje základy před certifikací na instruktora Kinbaku LuXuria.
  Ve většině případů jsou lekce jeden na jednoho nejefektivnější způsob, jak se učit. Současně je to také nejdražší způsob. Privátní lekce většinou stojí mnohem víc než workshopy. Často se mě lidi ptají, jestli je lepší začít s privátními lekcemi, nebo workshopy. Moje odpověď je, nejlepší je začít na workshopu s dobrým lektorem. Naučte se základy, nesoustřeďte se na styly a až když poznáte, který styl vám vyhovuje více, tak se začněte chodit na workshopy a privátní lekce v daném stylu.
  Dosud jsou privátní lekce s Giuseppem jediné privátní lekce, které jsem zatím měl. Další mám naplánovaný v dubnu 2019, víkendovou intenzivní privátní výuku s Riccardem Wildties a Red Sabbath.
  Porovnávání a studijní skupiny
  V létě 2017 – motivováni touhou zlepšit se – jsme navrhli Studijní skupinu. Ve zkratce, jednou měsíčně jsme se setkávali ve třech párech, vázali jeden po jednom, pozorovali se poté diskutovali o vázání a dalších tématech. Pro všechny z nás byla tato setkání velmi přínosná.
  Skupinová dynamika nám pomohla usnadnit celý proces sdílet nápady a vize na stejné koncepty. Soustředili jsme se na nejistoty a otázky.
  Když se vrátím zpět k Bandurově modelu, jsme všichni ovlivněni prostředím a lidmi okolo nás. Tento model se známý jako "Teorie Sociálního Učení".
  Pro největší efektivitu, lidi musí studovat ve skupinách podobné úrovně a jejich základy musí být solidní. Také musí být ochotní studovat intenzivně. Studijní skupina není rope-jam.
  Nikdy, nikdy nepřestávejte. Obzvláště, pokud jste na dobré úrovni. Trénink je bezpodmínečně nutný, jako ve všech ostatních disciplínách. Některé praktiky jsou nahrazeny lepšími a musíme tak zůstat v aktuálním dění, abychom se tomu mohli přizpůsobit. Bondáž není jako jízda na kole: je snadné (a velice nebezpečné!) jí zapomenout.
  Nikdo se neučí mazlením
  Vím, že co sem napíšu je politicky nekorektní a nepopulární. I když nebudu mluvit jen o bondáži, kolik lidí je vynikajících v jejich oboru – vynikajících, ne pouze dobrých – kteří měli "měkké" vzdělávání, bez náročných chvil, krizí a selhání?
  Osobně nevím ani o jednom takovém člověku. Moje zkušenosti a zkušenosti lidí, kteří jsou v mé blízkosti, jsou, že pokud je někdo v něčem opravdu dobrý, tak na tom tvrdě pracoval. Takoví lidé bojovali proti překážkám a selhali víckrát, než se ostatní pokusili, ale dokázali všechny překážky před sebou porazit a dobojovat se svému cíli.
  Jako inženýr, sportovec a rigger jsem rád za všechny lidi kolem mě, kteří mě tlačili k tomu, abych směřoval k nejlepším výsledkům, nejen dost dobrým. Osobně děkuji všem lidem okolo sebe, kteří mi místo "dobrá práce" ukázali kde mám slabiny a jak z nich udělat moji sílu.
  Sebehodnocení vlastního studia
  Vždycky se ptejte sami sebe, jestli studujete správným způsobem. Nejčastěji lidé chodí na workshopy v důsledku osobní setrvačnosti. Zlepšuji se? Co jsem se naučil během poslední lekce? Je to pro mě užitečné? Po roce studování, kde jsem a kde jsem chtěl být? Změnila se nějak moje rychlost studia?
  Tohle je moje závěrečná myšlenka: jestli se chcete zlepšit, neptejte se profesionálů, jak se zlepšili oni. Najděte někoho, kdo začal od nuly a během jednoho roku nebo méně začal vázat dobře. Ptejte se jich, jak trénovali a kdo jsou jejich učitelé. To vám pomůže najít tu nejlepší cestu pro vaše vlastní studium.
  Posted on 26 May 2019 26 May 2019 by KurogamiPosted in NotesTagged education, kinbaku, rope, students.