text: Škola není jen vzdělávání - Reportermagazin.cz
  Nad tím, jak epidemie může změnit dnešní generaci dětí a ovlivnit budoucí podobu školství, se zamýšlí předsedkyně Výboru pro výchovu a vzdělávání pražského magistrátu.
  Mariana Čapková 18 / 01 / 2021
  Škola je mnohem víc než jen prostředek, který má dětem zajistit přísun nových vědomostí a dovedností. Je místem, kde si vytvářejí nové vztahy mimo domov – s vrstevníky, učiteli nebo třeba vychovateli v družině. Škola dítěti otevírá svět, ve kterém se setkává s novými podněty, rozšiřuje si obzory, získává dovednosti obstát sám za sebe. Poznává, co ho baví – nejen to, co mu vybrali rodiče. To všechno nyní dětem chybí. O to více, že se v rámci protiepidemiologických opatření nemohou stýkat se svými vrstevníky ani třeba na návštěvách.
  Škola je také místem, které zajišťuje bezpečné trávení alespoň části dne. Je skvělé, že se pro děti zdravotníků podařilo zajistit chod tzv. určených škol, ale pro řadu rodin je zajištění péče o děti velký problém. Něco jiného také je, zajistit tuto péči po dobu několika týdnů, a něco jiného po dobu několika měsíců, či téměř celého roku. Ano, škola není JEN hlídání, ale je to instituce, která dětem umožňuje samostatný růst, a rodičům zapojení do společnosti mimo rodinný okruh.
  Dozvíme se až později
  Škola je pro děti také záchytný bod ve chvílích krize. Díky kontaktu s dalšími dospělými či kamarády si mohou snáze uvědomit, že se jim třeba doma děje něco špatného, a vyhledat pomoc. Anebo si učitelé sami všimnou, že s dítětem něco není v pořádku – chová se jinak, v horším případě přijde do školy s modřinami.
  V době lockdownu stouplo domácí násilí a stoupl i nápor na krizové telefonické linky. Řada dětí se tak nyní ocitá bez pomoci, a i když část sociálních služeb přešla na online poskytování služeb, děti o jejich existenci často nevědí nebo jsou třeba příliš malé. Je velmi pravděpodobné, že se v této době odehrávají smutné příběhy, které vyjdou najevo později než za normálních okolností, kdy školy běžně fungují.
  Distanční výuka přinesla ještě jeden problém. Děti tráví daleko více času ve virtuálním světě – tedy samozřejmě ty, které doma mají internet a u nichž distanční výuka probíhá online. Internet se tak stává zdrojem objevování nových světů, často mimo rámec výuky. I to může být další velká změna s mnoha důsledky.
  Donedávna byla škola místem, kde byly děti drtivou většinu času od internetu odpojeny – alespoň oněch pětačtyřicet minut výuky, v některých školách pak třeba i po dobu celého pobytu ve škole. Pro některé mladé lidi to byl jediný čas, kdy byli alespoň část dne v režimu offline. Byli nuceni se soustředit a komunikovat jinak než skrze klávesnici. I to se nyní radikálně změnilo a bude tím ovlivněn návrat do školních lavic.
  Návrat do nových kolejí
  O tom, že na sociálních sítích a internetu vzniká závislost (odborně netolismus), už dnes není pochyb. A že jako u každé závislosti není jednoduché se jí následně zbavit, nebo ji alespoň omezit, je rovněž zřejmé.
  Pro učitele i děti tak může být návrat do lavic daleko těžší, než si nyní umíme představit. Možná bude náročnější udržet pozornost, možná bude obtížnější udělat vyučovací hodiny tak zajímavé, aby obstály v konkurenci virtuální reality. A přitom právě skutečný osobní mezilidský kontakt je jedním z obrovských pozitiv školy v dnešní době.
  Bude na učitelích, aby po otevření škol opět navázali spojení s dětmi. Aby zjistili, jak se celou dobu měly, a zda něco nepotřebují. Možná budou přehodnocovat metody výuky. A ministerstvo školství by je v tom mělo metodicky podpořit. Mělo by učitelům pomoci se připravit na to, že nepůjde tak úplně o návrat do starých kolejí.
  Bude to výzva pro všechny a ministerstvo by mělo být o krok napřed, reflektovat, co se děje, a připravit školy na možné scénáře, aby byly školy pro děti oporou a místem, které do jejich životů přináší mnoho přidaných hodnot.