text: Instruktor létání: Budoucí pilot se musí naučit spoléhat sám na sebe - Nymburský deník
  Instruktor létání: Budoucí pilot se musí naučit spoléhat sám na sebe
  Praha /ABeCeDa povolání a koníčků/ – Prázdninový rozhovor Deníku: "Z létání by se nikdy neměla stát rutina. Aby člověk nezakrněl, musí střídat odvětví," říká instruktor létání Tomáš Deutsch.
  Tomáš Deutsch má to štěstí, že si ze své záliby udělal zaměstnání. V pražském Aeroklubu Letňany pracuje jako letový instruktor a své zkušenosti předává budoucím pilotům.
  S jeho pomocí se může i naprostý laik stát soukromým nebo obchodním pilotem a užívat si pohled na svět z ptačí perspektivy.
  Jak dlouho se létání a instruktážním letům věnujete?
  Dnes to bude víc než deset let, co jsem se k létání dostal. Začínal jsem v Aeroklubu Letňany, kde jsem teď na plný úvazek zakotvil. Jako letový instruktor ale působím teprve poslední dva roky.
  Čím musí pilot projít, aby se stal instruktorem a učil druhé?
  Podle předpisu by to měl být pilot, který má nalétáno 200 hodin, prošel výcvikem pro instruktory a má licenci obchodního pilota. Praxe je většinou taková, že piloti mají nalétáno mnohem více. Podle mě není stanovených 200 hodin dostatečným měřítkem. Důležitější jsou dovednosti a kvality konkrétního pilota. Samozřejmě platí, že čím víc letů, tím lépe.
  A co naopak čeká zájemce o pilotní průkaz?
  Než se vůbec dostane do letadla, čeká ho teoretická příprava. Teprve poté následuje základní praktický výcvik v rozsahu 40 hodin. Žák se seznamuje s letounem, zkouší se první manévry, lety při různých rychlostech a nouzové postupy. Nouzové postupy jsou vlastně dennodenní chleba, na který si žák musí zvyknout. Učí se závady na motoru, vývrtky a simulace pádů. Pak se přechází k nácviku přistání.
  Takže se nejdřív létá a pak teprve přistává?
  Přesně tak. Teprve když se žák se strojem sžije a naučí se ho zvládat, může trénovat přistání. Nemá smysl se hned na začátku učit vzlétnout a přistát, když letadlo neovládnu v nezvyklých situacích. V dalších částech výcviku se žáci učí navigační lety podle mapy, přístrojové lety s radionavigací a absolvují lety na řízená letiště. Pak už je čeká závěrečná praktická zkouška. Před tou musí mít složeny ještě teoretické zkoušky na Úřadu civilního letectví.
  Jak dlouho tenhle proces zpravidla trvá?
  To nejvíc záleží na časových možnostech. Když můžete být na letišti denně, licenci můžete mít třeba za dva měsíce. Za sebe ale můžu říct, že je lepší procházet výcvikem klidně tři čtvrtě roku nebo rok. Máte pak víc času všechno vstřebat a zažít si nové postupy.
  Existují nějaká zdravotní nebo věková omezení, kdy se člověk pilotem stát nemůže?
  Tady záleží, na čem chce létat. Pro průkaz soukromého pilota musíte mít osvědčení zdravotní způsobilosti druhého stupně, které uděluje Ústav leteckého zdravotnictví v Dejvicích. Zdravý člověk většinou nemá problém ho získat. Obchodní piloti získávají osvědčení první třídy a procházejí psychologickými testy. Limitem by mohla být maximálně věková hranice, která je u soukromé licence šestnáct a u obchodní osmnáct let.
  Jaký je mezi zájemci o létání poměr mužů a žen? Dá se říct, zda jsou lepší piloti muži nebo ženy?
  Zhruba devadesát procent klientů tvoří muži, ale chodí i ženy. Podle mě, co se kvality pilota týče, není rozhodující pohlaví, ale spíš povaha konkrétního člověka. Existují průzkumy, které říkají, že ženy se dokáží přesně naučit, co mají dělat a co se vyžaduje, ale hůře zvládají nečekané situace. Já si myslím, že důležitějším faktorem než pohlaví je věk.
  Obecně platí, že čím dřív člověk s létáním začne, tím lépe. Ideální je zkusit si to třeba hned v šestnácti. Mladší člověk se rychleji učí a snáz si zaběhne nové návyky. Ale začít se dá prakticky kdykoli.
  Bál jste se někdy jako instruktor?
  Instruktor by se, stejně jako kterýkoli pilot, neměl nikdy bát. Vždycky vím, jak daleko můžu některé situace nechat zajít, než jsou krizové. Kromě toho mám kdykoli možnost zasáhnout a řízení převzít. Žáky se snažíme vést k samostatnosti a k tomu, aby se naučili krizové situace zvládat sami. Na instruktorovi pak je, aby zasáhl ve chvíli, kdy si žák neví rady. Často říkám, že v létání jsou tři nejdůležitější věci, a to jsou: rychlost, rychlost a rychlost. Problém může být příliš vysoká i nízká. Pokud si ji pilot pohlídá, může zabránit nepříjemnostem.
  Měl by instruktor mít nějaké zvláštní osobnostní a profesní kvality?
  Rozhodně by si měl zachovat chladnou hlavu, i když je pod tlakem, ve stresu nebo řeší osobní problémy. Měl by být pohotový a určitým způsobem myslet dopředu a situace předvídat. Zároveň by měl brát ohled na žáka. Musí odhadnout, jaký přístup na kterého člověka platí a přistupovat k němu jako k individualitě. Instruktor je v podstatě nárazník mezi žákem a krizovou situací.
  - Na motorových letounech létá víc než deset let. Jako instruktor působí dva roky
  - Začínal v Aeroklubu Letňany, kde nyní pracuje jako instruktor na plný úvazek
  - Má nalétáno víc jak 600 letových hodin a jeho snem je létat v dopravním letadle
  Uvažoval jste někdy, že byste změnil profesi? Nebo vám naopak výuka dalších pilotů vyhovuje?
  O změně jsem neuvažoval, ale pravdou je, že když je něčeho moc, člověku se to přejí a stává se z toho rutina. Platí to i v létání. Instruktor by kromě výuky měl létat i normální lety. Hlavně proto, aby nezakrněl v jednom odvětví a mohl se vyvíjet.
  Máte oblíbený letoun, na kterém létáte?
  Jsou to dva letouny Zlín 226 a L200 Morava. Oba jsou z hlediska řízení zajímavé a náročné. To je nejspíš to, co mě na létání baví. Nesmí to být snadné. Oba letouny mají svá specifika a jsou náročnější na pilotáž. Člověk na ně musí mít hlubší technické znalosti, ale stojí za to. Cítíte se pak se strojem spjatí tělem i duší.
  Máte momentálně nějakou profesní metu, které byste rád dosáhl?
  Každý pilot se většinou chce ve své profesi posouvat a zdokonalovat. K tomu většinou slouží pokračovací výcvik. Nejvyšší metou pro většinu pilotů je dopravní létání. Já v tom nejsem výjimkou.