text: Libor Dvořák: Lukašenko svými brutálními metodami potlačil demonstrace. Co bude dál? | Plus
  https://plus.rozhlas.cz/libor-dvorak-lukasenko-svymi-brutalnimi-metodami-potlacil-demonstrace-co-bude-8456376#player=on
  Faktem je, že k dispozici byly hned dvě příležitosti – čtvrteční 103. výročí založení nezávislého Běloruska v roce 1918, připomínané jako Den svobody, a pak sobota 27. března, původně inzerovaná jako počátek nové vlny protilukašenkovských protestů. Nezdařilo se ovšem ani jedno, ani druhé. A dlužno podotknout, že přesně tohoto vývoje – tedy absence jakékoli pouliční aktivity – se mnozí pozorovatelé a analytici obávali předem.
  V ulicích běloruských měst se tak prosadili příslušníci silových složek. Ti už ve středu pozatýkali několik desítek potenciálních organizátorů nějakých pochodů a totéž se opakovalo i před víkendem. Přímo v inkriminovaných dnech, tedy ve čtvrtek a v sobotu, se ovšem hlavně po Minsku v centrálních částech města místy pohybovalo víc policistů než docela normálních chodců, což působilo až tragikomicky.
  Důvodů, proč se masové protesty, zastavené koncem loňského roku kvůli mrazům, ale především kvůli policejní brutalitě, zatím nedaří obnovit, je řada. Podle běloruského politologa Andreje Kazakeviče na sociálních sítích dominovala negativní rétorika typu "čeká nás jen teror a represe" či "z toho nic nebude". Kazakevič také upozorňuje na nové drakonické právní normy, kvůli kterým "je cena za protesty zkrátka až příliš vysoká".
  Problémem samozřejmě je i fakt, že nejvýraznější tváře hnutí běloruského odporu, jako je Svjatlana Cichanouská, Marie Kolesnikovová nebo Viktor Babariko, jsou buď v exilu, anebo rovnou za mřížemi – a odtud se odpor domácího obyvatelstva vůči nelítostnému režimu řídí těžko. Alexandr Lukašenko se tedy (řečeno s klasikem) sice "historicky znemožnil", ale čistě prakticky zatím vítězí. Uvidíme, na jak dlouho.
  Dění v Bělorusku očima Čecha narozeného v Minsku
  Rozhovor s americkým dirigentem ruského původu, který stojí v čele České filharmonie. Spolupráce Československých filmařů s kolegy z bývalé Jugoslávie.
  "Když na mě Ukrajinec mluví ukrajinsky, nepotřebuji tlumočení, překlad. Stejně jako to nepotřebuje on, když na něj mluvím bělorusky. Stejně jako si rozumí Češi a Slováci."