text: Jak poznat, zda je vztah ten pravý? | J. K. FitzGerald
  J. K. FitzGerald 8.6. 2018 0
  Včera jsem se vydala do kavárničky za svým velmi dobrým kamarádem Ronaldem. V hlavě mi pobíhaly myšlenky a říkala jsem si, co je asi tak u něj nového? Změnil už práci, jak o tom již dlouhou dobu sní?
  Vcházím do kavárny a už na mě z dálky mává. Posadím se a pozorně mu naslouchám.
  Ronald: "Zítra je pohovor na práci stevarda. Víš, jak tolik toužím po tom ho dělat? Teď pořád sedím za počítačem. To není žádný život, chci konečně cestovat!"
  Pokývám souhlasně hlavou. Cestování je jeho vášeň a dělá mi radost, když vidím jeho rozzářený obličej při vyprávění, kde všude byl.
  Ronald: "Hodně jsem nad tím přemýšlel a nemám vlastně žádnou fotku. Jim nestačí obyčejná, kterou mám. Musím mít profesionální fotku celého obličeje. Zajdu se ještě vyfotit, ať jsem připravený."
  Usměju se na něj a ve skrytu duše doufám, že to letos konečně vyjde. Už si tuto velkou ZMĚNU povolání plánuje několik let. "Napiš mi pak, jaké to bylo. Držím palce."
  Jak den plynul, chystala jsem se zrovna jít spát po pěkném filmu, přijde mi od Ronalda zpráva "Já tam zítra nepůjdu. Společnost má špatné hodnocení. Kašlu na to."
  Popravdě, vůbec mě to nepřekvapilo. Každý rok básní o tom, jak půjde na pohovor. Brouzdá po internetu a hledá si termíny, ale jakmile nastane den zúčtování, přepadnou ho pochybnosti. Najednou tam jít nechce, a pak si celý rok vyčítá, že pro sebe nic nepodnikl. Bojí se, že by mohl něco ztratit. Ztratil by půdu pod nohama. Když by se na stevarda nedostal, utrpělo by jeho sebevědomí. Když by se dostal, musel by změnit práci, a to je velký krok do neznáma.
  My všichni máme v sobě zmatek a je mnohdy opravdu těžké si ujasnit, co je pro nás dobré a co ne. Zůstat ve vztahu, kde jsme? Opustit? Rozum nám říká jednu věc, city druhé. Jsme dezorientované. Čemu potom věřit?
  Odpověď nemusí přijít hned, používám moc ráda jednu metodu a tu vám nyní popíši. Náš mozek je tvořen rozumovou částí a pudovou. Pudová představuje instinkty a je to úplně nejstarší část mozku vůbec. Říká nám, co máme udělat, abychom přežily. Vnímá naprosto vše. Sbírá informace, které si ani neuvědomujeme. Vyhodnocuje řeč těla, tón hlasu, vycítí, jak se věci mají. Naopak rozumový mozek je takové miminko a vyvinul se mnohem později. Nemá takové komplexní dovednosti jako rozumový mozek.
  Nedokáže vše správně vyhodnotit. Slouží nám pro plánování, organizování, řešení matematických úloh, ale pro vyhodnocení povahy člověka je velmi omezený. Doporučuji proto v otázkách vztahů obrátit svoji pozornost na pudový mozek, který má v těchto otázkách bohaté zkušenosti. Našim předkům doslova zachraňoval život. Řekl jim: "Toto zvíře tě chce sníst, utíkej pryč!", "Tento muž z jiného kmene k nám sice přišel na přátelskou návštěvu a tváří se, že má dobré úmysly, ale já vidím, že to není pravda. Nevěř mu!".
  Jak získat odpovědi na otázky?
  Nejprve si najděte klidné místo a relaxujte. Klidně si zapalte svíčku a pusťte příjemnou hudbu.
  Sedněte si do tureckého sedu a představte si něco pěkného. Může to být opravdu cokoliv. Já si třeba představuji, jak jsem u moře, svítí sluníčko a jsem šťastná.
  Jaký máte teď pocit? Cítíte, jak vámi projel příjemný, hřejivý, optimistický pocit.
  Teď si představte něco ošklivého, čeho se bojíte nebo máte špatné zážitky. Nemusíte hned vytahovat ty největší bubáky ze skříně, to není účelem cvičení. Já si například představím, že mám nabitý den povinnostmi a nic nestíhám.
  Cítíte, jak vámi projel nepříjemný, ošklivý pocit, ze kterého byste nejradši utekly.
  Teď si představte muže, se kterým se vídáte. V mysli si vybavte jeho jméno, společné schůzky.
  Jak se cítíte? Je to příjemný nebo nepříjemný pocit? Toto cítí váš pudový mozek a určitě stojí za pozornost věnovat jeho varování důležitost. Ušetří nám mnoho trápení, času. Co on dávno ví, nám dojde až za několik let, a pak si v duchu říkáte: "Ano, ale cítila jsem, že něco není v pořádku již mnohem, mnohem dříve." Dobře nám radil, ale nechtěly jsme si to připustit.
  Toto cvičení se dá používat na mnoho otázek pro naše podvědomí. Mám s tím velmi dobré zkušenosti. Je to rychlá první pomoc, když člověk tápe, kam se jeho kroky životem mají vydat.
  Setrvávat ve falešném pocitu bezpečí se může zdát jako správná volba, ale ve skutečnosti není. Jediné bohatství, které ve skutečnosti máme je náš čas a ten nám již nikdo nevrátí. Věnujme proto čas lidem, kteří náš život prozáří a ne promaří a těm, se kterými jsme doopravdy, skutečně šťastné.