text: Než se tak stane, je holý nesmysl, aby po vás někdo chtěl něco platit, když ještě ani neví, jestli vůbec půjde řešit a co konkrétně. Nakonec je to teda pouze o ochotě počkat si pár dní na výsledek. Je taky zbytečné dělat v této fázi nějaká závazná rozhodnutí, nebo zajišťovat a dodával placené dokumenty. Na to je snad ještě čas, ne? Prozatím stačí sdělit si přesné základní informace, aby se podařilo udělat dostatečný obrázek o klientově situaci a požadavku, na jeho základě vyjít ze zkušenosti, přehledu a znalostí a dál řešit pouze v případě, budou-li k získání výsledného (re)financování dobré šance a zároveň se budou jeho parametry klientovi zamlouvat.
  Takže až potom, na základě dodaných detailů, se o dalším osudu sami svobodně rozhodnete. Jestli vám bude stát takové (pře)financování za to, budete s pověřeným specialistou za postupného provádění potřebných realizačních kroků dál pokračovat v řešení.
  Pokud se naopak „pro jistotu“ budete chtít poohlédnout ještě někde jinde a nenecháte se při tom druhou stranou vmanipulovat do pro vás značně ztrátových záležitostí, je to v naprostém pořádku.
  Nazpět se můžete ozvat kterýkoli budoucí den, jakmile se přesvědčíte o bezkonkurenčnosti našeho řešení.
  Věříme, že budou natolik lukrativní možnosti stále k mání. Nebo kdo ví, třeba se zanedlouho podaří najít ještě něco daleko lepšího. To, že se tomu zatím snad nestalo, ještě neznamená, že se to nemůže podařit zrovna ve vašem případě. J
  „Ano, podařilo se nám najít řešení. Jeho orientační parametry jsou takové, podmínky takové a další postup by obnášel následovné. Potom jsou za nás dobré šance na zdárné sjednání.“
  Nelíbí? Nic se neděje. Pokud se nám náhodou ještě podaří nalézt něco lepšího, nebo domluvit odstranění nežádoucí neduhy, dáme vám vědět. Jinak se omlouváme a přejeme mnoho zdaru.
  Podaří-li se nalézt realizovatelné a v závěsu pro klienta zároveň atraktivní úvěrové řešení, pokračuje se ve vyřízení.
  Když ne, tak nic. Hlavně si to všechno řekněme jasně a narovinu. V opačném případě totiž nikdo pořádně nic neví a za takových okolností není možné učinit správné rozhodnutí. Jak má potom být otázka pravdivě zodpovězena, jak učinit moudrý krok, natož pak správně vyřešit problém, když nemáme k dispozici všechny informační podněty. Když tam ten chybí, ten někde zapomene a tam ten pro jistotu zatají. Ve finále to není dobré pro nikoho. Nikdo z nás do hlavy druhým nevidí. Teda alespoň ne úplně. Nehrajme zbytečné divadla, čas běží, není čas na ptákoviny. Když něco chcete, řekněte to narovinu, stejně tak odpovíme.
  Není to možné, nebo se nelíbí? No tak nic, to snad nechme být a neřešme. Snad se nic tak hrozného nestalo, tak se po sobě nedívejme škaredě, nevysílejme odporné signály a choďme každý po svém.
  To, že byste chtěli získat, co nabízíme, ale nejste ochotni přistoupit na potřebné, není náš problém. Teď zkoušíte, škubete, vykrucujete, přehráváte, bagatelizujete, snažíte se obcházet zleva, zprava… „Pomocná ruka a chramst. A kdyby aspoň nechat tu část od loktu nahoru? To víš, že jo, pěkně po rameno! A nic, co? Kukat kolem, klapka střih, brát, vysávat, ale dávat? Túdle, ty šmudlo!“ Vyvinulo se tolik snahy a „mrsk“ všechna marná, nakonec nic. Času, energie a výdajů, kterých se nad tím vašim případem minulo a vy takto. Buďte rádi, že po vás nikdo ze zásady nechce peníze dopředu a nejsou vám zpětně vystavené účty. Hold riziko podnikání, nezištně se to celé taky nedělá. No raději mazejte, ať už jste za rohem. Ne že se budete mračit a vysílat odporné energie do éteru. Nebo si chcete stěžovat? A na co byste tak asi žalovali? Že jste chtěli okrást jedny lidi, ale že to nevyšlo, že si ti hajzlové totiž dovolili se nenechat? To zkuste, ostatně bych se ani nedivil, kdyby byla taková žaloba vznesena. Ale to byste museli vlastně přiznat své zlodějské choutky. Tak radši nic, že? To jsme si mysleli. Si z nás aspoň udělejte panenky voodoo a zasévejte do nás svůj balast. Třeba za to, že jste tak jste neschopní, pokřivení, až směšní. Se spíš dejte na ráznou reorientaci pokrouceného charakteru.
  To jsme snad stvořeni jako škůdci? Nezvládneme žít tak, abychom druhé nepoškozovali, když už jim nejsme schopní být nápomocní? Se tady jako teď budeme poškozovat navzájem? Fakt je to nutné? Každý proti všem, boj začíná za raz, dva, tři, teď? Není to trochu žalostné, upachtěné a krátkozraké zacházení? Tě vaši nenaučili se chovat? Nebo jakoby před někým jo, před druhým potom úplně že hnus? Trochu mimo, ne?
  Někdy to tak na tom světě vypadá. Někteří dobrodruhové, kteří se uzavíráním hypotečních úvěrů zabývají, jakoby absolutně nebrali v potaz poměrně jasná nepříznivá fakta. Jinými slovy jakoby je naprosto od-ignorovali a to jim snad musí „tlouct do očí“ při prvním výslechu klienta. Taky že je často zatají zcela záměrně, jaksi se o nich zapomenou zmínit, aby si klienta udržovali v jakési blažené neinformovanosti. Zpracovávat a navádět je totiž potřeba postupně. Je pravdou, že některých lidí jiná cesta vedoucí k bezkonfliktnímu, efektivnímu a zároveň oboustranně smysluplnému řešení jednoduše nevede. Házet perle sviním se vymstí. No jsou i dobří lidé, kteří si zaslouží upřímnost a pravdu. Jenže dejte si tu námahu, abyste ještě rozlišovali. Jakmile jednou hrajete divadlo v jednom kuse, jenom těžko se z toho vyskakuje. A tak jsou z toho potom permanentní polopravdy, plané přísliby a poměrně prázdná představení. Spolehnout se na takové přehrávače, to chce jistou dávku pobláznění.
  Pravda je taková, že na základě prvotního rozhovoru se dá určit spousta věcí. Nicméně oni nechají klienta v takové neinformovanosti, že sám začne podléhat dojmu, že právě narazil na supermany, že s ničím nebude problém a všechno dobře dopadne. A přesně to je stav, který jim vyhovuje. Důvěřivý až odevzdaný klient, který jim svěřuje svůj finanční stav do rukou, nikde už nepoptává, nechává to na nich. Hra může začít, pojďme na to.
  Nedokonalosti v registrech, bonitě, povaze dluhů, příjmů, závazků, nebo zatížení nemovitosti, které s velkou pravděpodobností nedovolí sjednání uskutečnit, po nich přitom na plná ústa křičí:
  „Jsme tady, a pokud zrovna nejsi naprostý ignorantský imbecil, tak nás snad vidíš a budeš té dobroty, že o nás obeznámíš i klienta. Víš, ono je vážně vhodné, aby o nás věděl. Jedině tak se může vhodně zařídit a svobodně rozhodnout. K čemu je vůbec dobré, když bude chudák naivně věřit v něco, co přece sám dobře víš, že s nebude s největší pravděpodobností za daných okolností nakonec realizovatelné? Není to vůči němu poněkud kruté, vážně si takové jednání zaslouží? Není rozumnější a čestnější ho o tom srozumět, zaúkolovat a značně tak zvednout naděje pro zdárnou realizaci? Si v těch přetvářkách snad libuješ, nebo co? Do kdy nás hodláš takto zatutlávat a tvářit se před ním, jakože není žádný problém, že ty být vlastně ten všehoschopný mistr a ředitel zeměkoule v jednom, který dokázat všechno zařídit?