text: 7Azs23/2012
  7 Azs 23/2012-42
  Nejvy¹¹í správní soud rozhodl v senátu slo¾eném z pøedsedy JUDr. Jaroslava Hubáèka a soudcù JUDr. Eli¹ky Cihláøové a JUDr. Karla ©imky v právní vìci ¾alobce: A. L., zastoupen Jiøím ©rámkem, advokátem se sídlem Palackého 205, Rumburk, proti ¾alovanému: Ministerstvo vnitra, se sídlem Nad ©tolou 3, Praha 7, v øízení o kasaèní stí¾nosti ¾alobce proti rozsudku Krajského soudu v Praze ze dne 7. 2. 2012, è. j. 46 Az 2/2011-42,
  III. Ustanovenému zástupci ¾alobce-advokátovi Jiøímu ©rámkovi-s e u r è u j e na odmìnì za zastupování a na náhradì hotových výdajù èástka ve vý¹i 2.400 Kè, která mu bude zaplacena z úètu Nejvy¹¹ího správního soudu do 60 dnù od právní moci tohoto usnesení.
  Krajský soud v Praze (dále také krajský soud ) napadeným rozsudkem ze dne 7. 2. 2012, è. j. 46 Az 2/2011-42, zamítl ¾alobu podanou ¾alobcem A. L. (dále také stì¾ovatel ) proti rozhodnutí Ministerstva vnitra, odboru azylové a migraèní politiky, ze dne 21. 9. 2011, è. j. OAM-191/LE-BE02-ZA04-2011, kterým byla jako zjevnì nedùvodná zamítnuta ¾ádost stì¾ovatele o udìlení mezinárodní ochrany podle § 16 odst. 1 písm. f) zákona è. 325/1999 Sb., o azylu a o zmìnì zákona è. 283/1991 Sb., o Policii Èeské republiky, ve znìní pozdìj¹ích pøedpisù (dále jen zákon o azylu ).
  Nejvy¹¹í správní soud v projednávané vìci konstatuje, ¾e stì¾ovatel opírá námitky kasaèní stí¾nosti o dùvody uvedené v ustanovení § 103 odst. 1 písm. a), b) a d) s. ø. s.
  Stì¾ovatel pøedev¹ím uvedl, ¾e v prùbìhu váleèného konfliktu na Balkánském polostrovì pomáhal organizovat odchod svých kamarádù do Kosovské osvobozenecké armády, kteøí ve válce pozdìji padli. Jedna z pozùstalých rodin ho viní ze smrti svého pøíbuzného a je odhodlána se mstít. Princip krevní msty má toti¾ v Kosovu velmi hlubokou tradici a ve své pùvodní ¾alobì o tom nabídl velmi záva¾né dùkazy. Ji¾ tehdy se vyjadøoval k neaplikování ust. § 14a zákona o azylu, nebo» v jeho pøípadì existují opravdu dùvodné obavy, ¾e pokud by byl vrácen do Kosova, hrozilo by mu nebezpeèí vá¾né újmy. Ostatnì i Èeská republika musí dodr¾ovat èl. 2 a èl. 3 Úmluvy o ochranì lidských práv a svobod a nesmí vystavovat jednotlivce nebezpeèí ztráty ¾ivota èi hrozbì muèení nebo nelidského zacházení ze strany jiných veøejných èi soukromých osob. Krajský soud v¹ak na uvedené argumenty pøi svém rozhodování nevzal zøetel a spokojil se s pohledem ¾alovaného na uvedenou problematiku. Správní soud zaujal rovnì¾ chybný právní názor na podstatu jeho souèasného trvalého vztahu s dru¾kou na území Èeské republiky, aèkoliv se ji¾ v pøedchozím øízení podrobnì vyjadøoval ke svému osobnímu a rodinnému ¾ivotu a zdùrazòoval v¹echny okolnosti uvedeného vztahu. Stì¾ovatel z uvedených dùvodù navrhl, aby Nejvy¹¹í správní soud zru¹il napadený rozsudek krajského soudu, a vìc vrátil tomuto soudu k dal¹ímu øízení.
  Ze spisového materiálu vyplývá, ¾e se ve vìci stì¾ovatele A. L. jedná v poøadí o tøetí ¾ádost o udìlení mezinárodní ochrany na území Èeské republiky.
  Rozhodnutím Ministerstva vnitra, odboru azylové a migraèní politiky, ze dne 15. 5. 2001, è. j. OAM-548/VL-10-04-2001, nebyl stì¾ovateli udìlen azyl podle § 12, § 13 odst. 1, 2 a § 14 zákona o azylu a nebyla na nìho vzta¾ena ani pøeká¾ka vycestování podle § 91 zákona o azylu. Rozklad stì¾ovatele byl pak zamítnut rozhodnutím ministra vnitra ze dne 4. 12. 2003, è. j. OAM-805/AØ-2002 a rozhodnutí vydané v prvním stupni bylo potvrzeno. Rozsudkem Mìstského soudu v Praze ze dne 30. 6. 2004, è. j. 10 Az 15/2004-27, byla zamítnuta ¾aloba stì¾ovatele smìøující proti rozhodnutí o rozkladu. Rozsudkem Nejvy¹¹ího správního soudu ze dne 20. 4. 2006, è. j. 6 Azs 473/2004-67, byla posléze zamítnuta kasaèní stí¾nost A. L. proti uvedenému rozsudku Mìstského soudu v Praze.
  Rozhodnutím Policie Èeské republiky, Oblastního øeditelství slu¾by cizinecké a pohranièní policie Ostrava, oddìlení cizinecké policie Vy¹ní Lhoty, ze dne 19. 12. 2007, è. j. SCPP-939-11/OV-XII-2007, bylo A. L. pravomocnì ulo¾eno správní vyho¹tìní s tím, ¾e doba po kterou nelze tomuto cizinci umo¾nit vstup na území Èeské republiky se stanoví na 10 let.
  Rozhodnutím Policie Èeské republiky, Øeditelství slu¾by cizinecké policie, Inspektorátu cizinecké policie leti¹tì Praha Ruzynì ze dne 5. 8. 2011, è. j. CPR-8140-14/ÈJ-2011-004112, byl A. L. zaji¹tìn na dobu 70 dnù od okam¾iku omezení osobní svobody, a to za úèelem správního vyho¹tìní z území èlenských státù EU. Z odùvodnìní tohoto rozhodnutí vyplývá, ¾e rozsudkem Okresního soudu v Dìèínì ze dne 23. 8. 2005, sp. zn. 4 T 118/2005 byl A. L. odsouzen k trestu odnìtí svobody v trvání 2 rokù a k trestu vyho¹tìní na 5 let a rozsudkem tého¾ okresního soudu ze dne 21. 3. 2006, sp. zn. 4 T 34/2006 byl A. L. posléze odsouzen k trestu odnìtí svobody v trvání 4 let a k trestu vyho¹tìní na dobu neurèitou. Dne 29. 11. 2007 pak byl A. L. na základì usnesení Okresního soudu v Mostì è. j. 31 PP 57/2007-23, podmínìnì propu¹tìn z výkonu trestu odnìtí svobody. Z uvedených dùvodù byl tento cizinec zaøazen od 5. 6. 2011 do 5. 6. 2021 do policejní evidence jako ne¾ádoucí osoba.
  Rozhodnutím Ministerstva vnitra, odboru azylové a migraèní politiky, ze dne 10. 6. 2009, è. j. OAM-11/VL-07-K01-2008, pak stì¾ovateli nebyla udìlena mezinárodní ochrana podle § 12, § 13, § 14, § 14a a § 14b zákona o azylu. Rozsudkem Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 10. 5. 2010, è. j. 29 Az 16/2009-29, byla zamítnuta ¾aloba stì¾ovatele smìøující proti rozhodnutí o neudìlení mezinárodní ochrany. Usnesením Nejvy¹¹ího správního soudu ze dne 29. 3. 2011, è. j. 6 Azs 34/2010-89, byla posléze odmítnuta pro nepøijatelnost kasaèní stí¾nost A. L. proti uvedenému rozsudku Krajského soudu v Hradci Králové.
  Rozhodnutím Ministerstva vnitra, odboru azylové a migraèní politiky, ze dne 21. 9. 2011, è. j. OAM-191/LE-BE02-ZA04-2011, byla jako zjevnì nedùvodná zamítnuta ¾ádost stì¾ovatele o udìlení mezinárodní ochrany podle § 16 odst. 1 písm. f) zákona o azylu. Rozsudkem Krajského soudu v Praze ze dne 7. 2. 2012, è. j. 46 Az 2/2011-29, byla zamítnuta ¾aloba stì¾ovatele smìøující proti rozhodnutí o zamítnutí ¾ádosti stì¾ovatele o udìlení mezinárodní ochrany jako zjevnì nedùvodné. O kasaèní stí¾nosti stì¾ovatele je rozhodováno tímto usnesením Nejvy¹¹ího správního soudu.
  Stì¾ovatel ve své kasaèní stí¾nosti vznesl v zásadì jen dvì námitky. Pøedev¹ím vyslovil obavy, ¾e bude v pøípadì návratu do Kosova zabit z dùvodu krevní msty za smrt kamarádù, jejich¾ odchod do Kosovské osvobozenecké armády pomáhal organizovat (dostateèným dùkazem je podle stì¾ovatele zejména násilná smrt jeho otce) a ¾e krajský soud nesprávnì posoudil okolnosti jeho rodinného ¾ivota se svou dru¾kou na území Èeské republiky.
  Kasaèní stí¾nost nepøiná¹í ¾ádné konkrétní skutkové èi právní argumenty a jen opakuje jednotlivá tvrzení stì¾ovatele, k nim¾ se jak správní orgán tak i krajský soud vyjádøily ve svých rozhodnutích.
  Pokud jde o tvrzení stì¾ovatele ve vztahu k jím uvádìnému ohro¾ení jeho ¾ivota z dùvodu krevní msty, nutno poukázat na to, ¾e k této problematice se ji¾ vyjádøil Nejvy¹¹í správní soud v usnesení ze dne 29. 3. 2011, è. j. 6 Azs 34/2010-89, dostupném na www.nssoud.cz, kterým byla odmítnuta pro nepøijatelnost kasaèní stí¾nost A. L. proti rozsudku Krajského soudu v Hradci Králové ze dne 10. 5. 2010, è. j. 29 Az 16/2009-29, jím¾ byla zamítnuta ¾aloba stì¾ovatele smìøující proti rozhodnutí o neudìlení mezinárodní ochrany.
  Nejvy¹¹í správní soud v uvedeném usnesení mimo jiné vyslovil, ¾e: Dal¹í stì¾ovatelova námitka smìøuje k tomu, ¾e ¾alovaný nedostateènì posoudil jeho situaci ve vztahu ke Kosovu, kde stì¾ovateli údajnì hrozí krevní msta ze strany rodin jeho kamarádù, kteøí padli ve válce a jejich¾ odchod k UCK stì¾ovatel zorganizoval. ®alovaný výpovìï stì¾ovatele o hrozící krevní mstì v Kosovu vyhodnotil jak nevìrohodnou, nebo» podle názoru ¾alovaného je velmi nepravdìpodobné, ¾e by rodiny padlých kamarádù poci»ovaly vùèi stì¾ovateli zá¹» za to, ¾e zorganizoval jejich odchod do UCK, která je vnímána v prostøedí Albáncù jako symbol boje za nezávislost. Dále ¾alovaný upozoròuje, ¾e v pøedchozím øízení o udìlení mezinárodní ochrany se stì¾ovatel vùbec nezmínil o obavách z ohro¾ení krevní mstou v oblasti Kosova. Tento rozpor v nynìj¹ím øízení o udìlení mezinárodní ochrany zdùvodnil pouze tak, ¾e pøedpokládal zklidnìní tohoto problému. Problém posuzování vìrohodnosti výpovìdi ¾adatele o poskytnutí mezinárodní ochrany je øe¹en judikaturou Nejvy¹¹ího správního soudu. V souvislosti s projednávanou otázkou lze odkázat napø. na rozsudek Nejvy¹¹ího správního soudu ze dne 14. 5. 2008, sp. zn. 7 Azs 25/2008, dostupný na www.nssoud.cz, kde se uvádí: Jeliko¾ zpravidla není v mo¾nostech ¾adatele v øízení o udìlení mezinárodní ochrany prokázat svá tvrzení jiným zpùsobem ne¾ svou výpovìdí, je srovnání jím uvádìných skuteèností zásadním kritériem pro posouzení jejich vìrohodnosti. Pokud se ve výpovìdích ¾adatele vyskytuje znaèné mno¾ství rozporù, které není schopen zdùvodnit, nelze ministerstvu vytýkat, ¾e k nim pøistupuje s urèitou mírou pochybností. Pøitom v projednávané vìci je podle názoru zdej¹ího soudu dáno vìt¹í mno¾ství rozporù, které èiní tvrzení stì¾ovatele o hrozící krevní mstì v Kosovu nevìrohodným. K rozporùm, na které poukazuje v odùvodnìní rozhodnutí ¾alovaný, podotýká zdej¹í soud, ¾e se jeví jako velmi nepravdìpodobné, ¾e by stì¾ovatel své obavy z hrozící krevní msty v Kosovu v øízení o své první ¾ádosti o azyl zamlèel, kdy¾ jejich uvedení mohlo být pouze v jeho prospìch. Z výpovìdi stì¾ovatele také nevyplývá, ¾e by mìl nìjakým zpùsobem smrt svých kamarádù ve válce pøímo zavinit, stì¾ovatel tedy netvrdí ani vìrohodný dùvod proè by jejich rodiny mìly na stì¾ovatele uvalit krevní mstu. Pøitom konkrétní dùkazy dokládající existenci tohoto ohro¾ení své osoby stì¾ovatel ¾alovanému nepøedlo¾il a podle názoru zdej¹ího soudu by ani zji¹tìní obecných informací o krevní mstì v Kosovu a poètu jejich obìtí, které stì¾ovatel podle svých slov pøi rozhodování ¾alovaného postrádal, nemohlo vést k odstranìní pochybností o vìrohodnosti stì¾ovatelem tvrzených obav z krevní msty v Kosovu. Také tato námitka stì¾ovatele je tedy nepøípadná .
  Nejvy¹¹í správní soud, který nyní rozhoduje o kasaèní stí¾nosti stì¾ovatele, nemá ¾ádný dùvod odchylovat se v popsaném smìru od závìrù vyslovených ji¾ v uvedeném usnesení Nejvy¹¹ího správního soudu ze dne 29. 3. 2011, è. j. 6 Azs 34/2010-89. Je tomu tak proto, ¾e nyní jde prakticky o stejnou vìc tého¾ stì¾ovatele s velmi malým èasovým odstupem od pøedchozí vìci (nové správní rozhodnutí ze dne 21. 9. 2011 a navazující rozsudek Mìstského soudu v Praze ze dne 7. 2. 2012), a pøi nezmìnìném skutkovém a právním stavu by výsledkem nového pøezkumu byl nepochybnì stejný závìr.
  Ostatnì stì¾ovatelovo tvrzení o obavì z pøíbuzných kamarádù, kteøí ve válce zahynuli, nelze podøadit pod ¾ádný z dùvodù pro udìlení azylu vyjmenovaných taxativnì v ust. § 12 zákona o azylu. Stì¾ovatel tedy nesplòuje zákonné podmínky pro udìlení azylu. Stì¾ovatel v¹ak nesplòuje ani podmínky pro udìlení doplòkové ochrany. Nebylo zji¹tìno, a ani sám netvrdil, ¾e by mu ve státì, jeho¾ je státním obèanem hrozilo skuteèné nebezpeèí vá¾né újmy ve smyslu ust. § 14a odst. 2 zákona o azylu, a ¾e nemù¾e nebo není ochoten z dùvodu takového nebezpeèí vyu¾ít ochrany státu, jeho¾ je obèanem. Stì¾ovatel se se svými obavami, které ale nièím konkrétním nedolo¾il, nikdy neobrátil na pøíslu¹né orgány svého státu a nemù¾e tedy tvrdit, ¾e by mu tyto orgány v pøípadì skuteèného nebezpeèí pomoc neposkytly. Nejvy¹¹í správní soud ji¾ zaujal stanovisko právì k pøípadùm, kdy cizinec nevyu¾ije vnitrostátní ochrany v zemi pùvodu proti tvrzenému bezpráví a domáhá se pak mezinárodní ochrany v zemi, kde po¾ádal u udìlení mezinárodní ochrany. Tak v rozsudku ze dne 27. 6. 2005, è. j. 4 Azs 395/2004-68, dostupném na www.nssoud.cz, vyslovil, ¾e: Obecné tvrzení o pronásledování, bez prokázání existence takového pronásledování za situace, kdy se stì¾ovatel úèinnì neobrátil se svými problémy na domovské orgány, nelze podøadit pod zákonem vymezené dùvody udìlení azylu . V rozsudku ze dne 10. 2. 2006, è. j. 4 Azs 129/2005-54, dostupném na www.nssoud.cz, pak zaujal shodný právní názor, ¾e: Obecné tvrzení stì¾ovatele o obavách z pronásledování èi nebezpeèí, které mu hrozí v zemi pùvodu, bez prokázání existence takového nebezpeèí, za situace, kdy se stì¾ovatel v zemi pùvodu neobrátil se svými problémy na pøíslu¹né orgány, nelze podøadit pod zákonem vymezené dùvody udìlení azylu. Nebyla-li ¾ádost o azyl podána bezprostøednì po pøíjezdu na území Èeské republiky, ale a¾ poté, co stì¾ovateli nebyl pro pozdní podání ¾ádosti prodlou¾en pobyt, na území Èeské republiky pobýval nelegálnì a hrozilo mu správní vyho¹tìní, svìdèí to o její úèelovosti . Krajský soud navíc opodstatnìnì, v souladu se spisem, pova¾uje tvrzení stì¾ovatele za nevìrohodná, resp. jeho odpovìdi na otázky kladené ¾alovaným ohlednì dùvodù opu¹tìní vlasti a týkající se osobního stavu. Tyto skuteènosti posiluje i to, ¾e stì¾ovatel vystupuje v Schengenském informaèním systému pod osmnácti identitami, co¾ bylo stì¾ovatelem potvrzeno i pøi jednání správního soudu dne 7. 2. 2012. Na tìchto závìrech nemù¾e zmìnit nic ani to, i pokud by byl pravdivý jeden pøíbìh o krevní mstì popisovaný na http:// www.lidovky.cz/rodina. Stì¾ovatel také ani nepøedlo¾il ¾ádný dùkaz o konkrétním ohro¾ení své osoby z dùvodu krevní msty.
  Stì¾ovatel namítá, ¾e krajský soud nesprávnì posoudil okolnosti jeho rodinného ¾ivota s dru¾kou na území Èeské republiky, av¹ak konkrétnì neuvedl v jakém smìru a z jakých dùvodù je tøeba závìry správního soudu pøezkoumat (výtky, ¾e se stì¾ovatel podrobnì vyjadøoval ke svému osobnímu a rodinnému ¾ivotu, ¾e zdùrazòoval okolnosti souèasného vztahu s dru¾kou na území Èeské republiky a ¾e do¹lo k chybnému právnímu posouzení vìci krajským soudem jiný výklad neumo¾òují)
  Jádrem kasaèní argumentace stì¾ovatele je tedy v podstatì jen to, ¾e jeho vycestování je v rozporu s mezinárodními závazky Èeské republiky, a to konkrétnì s èl. 8 Úmluvy o ochranì lidských práv a svobod, který mu garantuje právo na neru¹ený výkon jeho rodinného ¾ivota. Stì¾ovatel je tak pøesvìdèen, ¾e splòuje podmínky pro udìlení doplòkové ochrany podle § 14a odst. 1 a odst. 2 písm. d) zákona o azylu.
  Ustanovení § 14a zákona o azylu stanoví, ¾e doplòková ochrana se udìlí cizinci, který nesplòuje dùvody pro udìlení azylu, bude-li v øízení o udìlení mezinárodní ochrany zji¹tìno, ¾e v jeho pøípadì jsou dùvodné obavy, ¾e pokud by byl cizinec vrácen do státu, jeho¾ je státním obèanem, nebo v pøípadì, ¾e je osobou bez státního obèanství, do státu svého posledního trvalého bydli¹tì, by mu hrozilo skuteèné nebezpeèí vá¾né újmy podle odstavce 2 a ¾e nemù¾e nebo není ochoten z dùvodu takového nebezpeèí vyu¾ít ochrany státu, jeho¾ je státním obèanem, nebo svého posledního trvalého bydli¹tì. Odstavec druhý písm. d) tého¾ ustanovení stanoví, ¾e za vá¾nou újmu se podle tohoto zákona pova¾uje, pokud by vycestování cizince bylo v rozporu s mezinárodními závazky Èeské republiky. Vyhodnocení nebezpeèí vá¾né újmy je v¾dy na úvaze správního orgánu a pokud jde o vá¾nou újmu podle § 14a odst. 2 písm. d) zákona o azylu (pokud by vycestování cizince bylo v rozporu s mezinárodními závazky Èeské republiky), musí primárnì vá¾it, o poru¹ení kterého mezinárodního závazku by mohlo dojít.
  V daném pøípadì jde o závazek státu respektovat rodinný a soukromý ¾ivot ve smyslu èl. 8 Úmluvy o ochranì lidských práv a svobod. Tento èlánek konkrétnì zaruèuje právo na respektování rodinného a soukromého ¾ivota; ve svém odstavci prvém stanoví, ¾e ka¾dý má právo na respektování svého soukromého a rodinného ¾ivota, obydlí a korespondence, v odstavci druhém pak stanoví, ¾e státní orgán nemù¾e do výkonu tohoto práva zasahovat kromì pøípadù, kdy je to v souladu se zákonem a nezbytné v demokratické spoleènosti v zájmu národní bezpeènosti, veøejné bezpeènosti, hospodáøského blahobytu zemì, pøedcházení nepokojùm a zloèinnosti, ochrany zdraví nebo morálky nebo ochrany práv a svobod jiných.
  Ustanovení èl. 8 Úmluvy o ochranì lidských práv a svobod neukládá státu v¹eobecný závazek respektovat volbu dotèených osob ohlednì zemì jejich spoleèného pobytu, respektive napomáhat rozvíjení vztahù mezi nimi. Pøi stanovení rozsahu povinností státu je v tomto smìru nutno zvá¾it okolnosti konkrétního pøípadu (viz rozsudek ESLP ze dne 19. 2. 1996, ve vìci Gül proti ©výcarsku, stí¾nost è. 23218/94) a v této souvislosti ¹trasburský soud bere v úvahu mimo jiné i pøípadné extrateritoriální úèinky èl. 8 Úmluvy o ochranì lidských práv a svobod, tedy otázku, do jaké míry je cizinci znemo¾nìn jeho rodinný, pøípadnì soukromý, ¾ivot v jeho zemi pùvodu a do jaké míry je pøijímající stát právì z tohoto dùvodu povinen umo¾nit mu pøenést si svùj rodinný, respektive soukromý ¾ivot na jeho území, a pøípadnì, zda je mu za tímto úèelem povinen také udìlit doplòkovou ochranu. Z jeho judikatury pøitom vyplývá, ¾e podmínky pro spu¹tìní extrateritoriálního úèinku èl. 8 Úmluvy o ochranì lidských práv a svobod jsou velmi pøísné (srov. rozsudek ESLP ze dne 6. 2. 2001, ve vìci Bensaid proti Spojenému království, stí¾nost è. 44599/98).
  Tomu ostatnì odpovídá i svým zpùsobem výjimeèný institut doplòkové ochrany, jeho¾ smyslem a úèelem je poskytnout subsidiární ochranu a mo¾nost legálního pobytu na území Èeské republiky tìm ¾adatelùm o mezinárodní ochranu, kterým nebyl udìlen azyl, ale u nich¾ by bylo, z dùvodù taxativnì uvedených v § 14a zákona o azylu (vycházejících zejména, av¹ak nikoli bezvýjimeènì, z hledisek humanity zalo¾ených na objektivních hrozbách), neúnosné, nepøimìøené èi jinak ne¾ádoucí, po¾adovat jejich vycestování. Jakkoli se tedy aplikace institutu doplòkové ochrany vztahuje k objektivním hrozbám po pøípadném návratu ¾adatele do zemì pùvodu, tedy k èásteènì jiným skuteènostem nastávajícím v odli¹ném èase ne¾ v pøípadì aplikace institutu azylu, jsou i pøi rozhodování o (ne)udìlení doplòkové ochrany do jisté míry urèující tvrzení samotného ¾adatele, z nich¾ je tøeba vycházet.
  Z judikatury Evropského soudu pro lidská práva ale vyplývá, ¾e èl. 8 Úmluvy o ochranì lidských práv a svobod se pøedev¹ím vztahuje na skuteèné rodinné vztahy, tedy na man¾elství, které je jak zákonné, tak i nefiktivní. O takový pøípad v¹ak v projednávané vìci nejde. Nelze toti¾ nevidìt, ¾e zákonná man¾elka a dítì stì¾ovatele nejsou státními pøíslu¹níky Èeské republiky a vùbec ne¾ijí se stì¾ovatelem na území Èeské republiky. Stì¾ovatel podle svého tvrzení sdílí na území Èeské republiky spoleènou domácnost jen s dru¾kou K. H. Rodinné vztahy se svou man¾elkou v¹ak nehodlá øe¹it a nemá úmysl se rozvádìt. Nic tedy nenasvìdèuje dlouhodobosti a hloubce vztahu stì¾ovatele a jeho dru¾ky. K ochranì rodinného a soukromého ¾ivota cizince na území Èeské republiky pak pøedev¹ím slou¾í instituty zákona o pobytu cizincù è. 326/1999 Sb., ve znìní pozdìj¹ích pøedpisù, jich¾ mohou cizinci standardnì vyu¾ít. Øízení o udìlení mezinárodní ochrany v¹ak slou¾í jen k ochranì osob ohro¾ených v zemi pùvodu pronásledováním nebo vá¾nou újmou a nikoli k legalizaci dal¹ího pobytu cizince.
  Ustálená a vnitønì jednotná judikatura Nejvy¹¹ího správního soudu poskytuje tedy dostateènou odpovìï na v¹echny námitky podávané v kasaèní stí¾nosti a krajský soud pøi svém rozhodování postupoval ve smyslu této judikatury. Nejvy¹¹í správní soud neshledal ani ¾ádné dal¹í dùvody pro pøijetí kasaèní stí¾nosti k vìcnému projednání. Za tìchto okolností konstatuje, ¾e kasaèní stí¾nost svým významem podstatnì nepøesahuje vlastní zájmy stì¾ovatele.
  Stì¾ovateli byl usnesením Nejvy¹¹ího správního soudu ze dne 19. 6. 2012, è. j.-23, ustanoven zástupcem pro øízení o kasaèní stí¾nosti advokát Jiøí ©rámek. Podle § 35 odst. 8 s. ø. s. platí v takovém pøípadì odmìnu advokáta vèetnì hotových výdajù stát. Podle ust. § 7 a ust. § 9 odst. 3 písm. f) vyhlá¹ky è. 177/1996 Sb., ve znìní pozdìj¹ích pøedpisù, s pøihlédnutím k ustanovení § 11 odst. 1 písm. d) té¾e vyhlá¹ky, nále¾í ustanovenému advokátovi odmìna za jeden úkon právní slu¾by (sepsání doplnìní kasaèní stí¾nosti ze dne 30. 4. 2012) ve vý¹i 2.100 Kè za jeden úkon právní slu¾by, a podle § 13 odst. 3 citované vyhlá¹ky i náhrada hotových výdajù v èástce 300 Kè za jeden úkon právní slu¾by, celkem tedy èástka 2.400 Kè. Tato èástka bude zástupci stì¾ovatele vyplacena z úètu Nejvy¹¹ího správního soudu do 60 dnù od právní moci tohoto usnesení.