text: Kdykoliv jsem se včera podívala z okna, mohla jsem vidět, že ho je míň a aby taky ne, když jsme měli bezmála 12°C tepla a do toho střídavě pršelo. Dnes nás ráno uvítalo slunce a modrá obloha, ovšem s pořádným vichrem a ani ten sluneční svit nedělá pohled ven hezčí.
  A nebo si večer zapálit svíčky, které mám jen na "parádu" a čekat na jaro. To, ale příjde za hrozně dlouho, u nás se začíná zelenat tráva a kvést první květinky až tak koncem dubna.
  Jak už jsem se několikrát přiznala, vařím proto, že musím a ne proto, že by to byl můj koníček. Mohla bych, ale mást nezasvěcené a taky, že matu, jelikož jakmile někde kápnu na nějaký šikovný receptík, okamžitě ho zkouším, protože když se musí jíst a vařit každý den, lehce se stane, že nápady jaksi dojdou a pak je potřeba přikročit k inovacím.
  No prostě, abych to dlouho neokecávala, dostala se mi do ruky příloha jednoho časopisu a tam jsem ten recept našla.
  Je to sekaná podle pana Kodeta. Ta moje telecí neobsahovala, koupila jsem normální směs hovězí/vepřové a těch pěti okurek jsem se bála, tak jsem nakrájela jen tři, ale příště dám klíďo pět a několik stroužků česneku jsem nahradila jedním jediným, jelikož ho nemám ráda. Jinak jsem jela přesně podle receptíku.
  Loňská zima sněhovému sochání nepřála, jestli si pamatujete mráz a sníh přišly až v únoru, kdy už jsme všichni očekávali spíš příchod jara. Ale letos je tomu jiná, sochy už se opět líhnou.
  Staví je paní Libuše Řeháková se svým manželem. Vlastně do dnes nevím, jak se to přihodilo, že paní Libuška objevila můj blog a k těm sochám se mi jednu zimu sama přihlásila a já jsem moc ráda, že je od té doby nemusím ukazovat anonymně, ale můžu uvést i jméno autora.
  Když jsme byli v sobotu u mamky, která bydlí v paneláku právě nedaleko od místa, kde ty sochy fotím, nelenila jsem a snímky pořídila.
  V sobotu jsem se zapomněla podívat na plácek vedle, kde je ještě jedna pohádková partička, takže doplňuji snímky, ale tyto v denním světle, nejsou tak dobře vidět, jako ty večerní.
  Na příští týden meteorologové hlásí déšť a velké oteplení, snad to ty pohádkové postavičky bez velké úhony přežijí.
  Myslela jsem, že dnes nic nového nepřidám, ale když jsem viděla ve svém včerejším článku ty vystydlé "blívance" došlo mi, že se budu muset pochlapit a něco vymyslet.
  Od včera od večera, nám začaly venku létat "bílé mouchy", takto nazvala sněžení Alenka-Signora a mě se to tak zalíbilo, že už jsem to od včerejška použila snad 100x, zvlášť když posněžuje hodně mírně a vážně to vypadá, jak kdyby létaly jen ty mouchy.
  Sněžení mám ráda, ale je dobře, že toho tentokrát není tolik, jako před pár dny, (viz.foto) máme totiž zrovna úklidové rajóny.
  Ať dnes vaše cesty povedou kamkoliv, přeji vám dobré pořízení. Na závěr vám ukážu, jakou svíčku jsem dostala od naší devadesátileté sousedky. Svíčka to bude hodně stará, měla ji léta doma, je na ní andělíček, což se na ty cesty náramně hodí.
  Sice u nás leží můj milovaný snížek, ale protože je pořád pod mrakem, nějak to neláká k vycházkám, nehledě na to, že na mnoha místech se pod tím mračným příkrovem válí mlha a smog. Takže, aby člověk seděl doma a jediným pochybným povyražením, jsou mu debaty našich kandidátů na prezidenta.
  V zimě v létě, vstávám kolem sedmé hodiny, déle spát nedokážu. V tu dobu je ještě skoro tma, na tomto snímku už svítá.
  Moc do skoku asi v tomto čase není ani ptákům a zvěři. Na stromě jsem si všimla nějakého dravce, je celý načepýřený, ale fotila jsem proti světlu takže je špatně vidět i po přiblížení a následnému ořezu.
  Máme za sebou dalších pár dní bez slunečního svitu, ale jsou světlejší noci. Všimli jste si toho? Sněhová pokrývka totiž v noci odráží světla pouličních lamp a tma není tak černočerná, jako když sníh neležel.
  Včera jsme zaběhli na hřbitov zrušit vánoční výzdobu, ale ne všichni spěchají tak, jako my. Toto je jeden z mnoha stromečků, které si pořád ještě sní svůj sen o Vánocích.
  Na hřbitově jsme byli dopoledne a dokonce se trochu protrhávaly mraky, ale na fotkách to vypadá jak podvečer.
  Mám hřbitovy ráda a včera bych se po něm dokázala dlouho procházet, jenže doma studená plotna volala.
  Je to 54. Babybox v naší republice a z větších měst jižních Čech, už chyběl jen u nás. Pan Ludvík Hess se prý o jeho instalaci snažil dohodnout tři roky, ale s nemocnicí se mu to nepodařilo. Zato se dohodl s blízkým domovem důchodců zvaným G-Centrum, kde zdravotní sestry slouží 24 hodin denně a nemocnice je jen pár kroků vzdálená. Ta schránka je prý nějaká vylepšená, je to údajně nová generace Babyboxů.
  První snímek jsem vytáhla z archivu, je vyfocený minulou zimu, ale je na něm vidět, že je domov důchodců od nemocnice opravdu na dohled. Pro lepší orientaci, jsem domy popsala.
  Ne, všichni s odkládáním dětí do Babyboxů souhlasí, ale je to diskutabilní. Pořád si myslím, že je lepší stisknout zelené tlačítko a miminko položit do vyhřívané schránky, než pohodit do křoví.
  Během čtvrtka nám konečně napadla spousta sněhu a tak jsem chtěla včera nafotit aktuální snímky, ale z krátké vycházky u Lužnice jsem si přinesla jen pár "černobílých" snímků. Focení bez sluníčka není ono.
  A toto už je snímek od Lužnice. Na tomto ještě řeku není vidět, auto jsme měli zaparkované u posledních paneláků.
  Ani nevím, kdy a kdo tento termín vymyslel, ale bývá tím označována doba, kdy je léto, jsou prázdniny, všichni jsou na dovolených a nic pořádného se neděje.
  Na mě přišla okurková sezona teď, ostatně tak, jako každoročně. Přípravy a očekávání vánočních svátků jsou dávno pryč, na výlety počasí nezve, i když po pravdě řečeno, mě by zima ani sníh neodradily, ale manžela na žádné dlouhé ježdění nezlákám, takže dřepíme v teple domova a já prožívám svou blogovou okurkovou sezonu.
  To pak příjde vhod i poražený strom u vedlejšího domu. Původně tam byly ty stromy dva, ten první stál na místě, kde je teď hromádka dříví, z čehož je jasné, že okna od prvního do druhého patra, měla celodenní tmu. Ale ani takto nevhodně zasazené stromy nežijí věčně, takže napřed začal usychat strom na kraji a pak spadla suchá větev i ze stromu vedle a bylo rozhodnuto.
  A když už jsem měla foťák v ruce, vyfotila jsem přes okno i modřinku na lojové kouli. Tato borovice mi před naším balkonem nevadí, je bokem a ptáčci z ní mají bezva přístup do krmítka.
  Auto vždycky necháváme na velkém parkovišti v blízkosti nádraží u bývalých kasáren, kterým se říkalo "Tabačka", protože v těch místech kdysi opravdu taková továrna stávala.
  K Jordánu chodíme přes park a v tom parku jsem si při zpáteční cestě všimla, že svítí všechna světla. Čas od času si tohoto jevu v různých místech našeho města všímám a nechápu to, zvlášť, když tak hezky svítí slunce, jako právě minulý pátek.
  Sněhu byl jen malý poprašek, to teď už je to o hodně lepší a další sněžení se na nás prý chystá ve středu večer a hlavně ve čtvrtek.
  Mějte hezké dny a nenechte si je ničím pokazit. Na několika blozích jsem četla dohady o nové hlavě státu. Naše společnost je polarizovaná a jedné skupině se líbí ono, druhé zase tamto, ale proč kvůli tomu na sebe útočit. Každý má nárok na svůj názor a očekávala bych oboustranný respekt. To jsem ale pořádný "iluzionista", že?!