text: Amritsar a jeho Zlatý chrám | Ty brďo
  Vodní nádrž (Sarovar) nechal vybudovat guru Rám Dás v roce 1577 a pojmenoval ji Amritsar - jezero nektaru. Jeho následovník Ardžan nechal uprostřed nádrže postavit chrám. Pro zhruba dvanáct milionů sikhu je Harimandir, což je jiný výraz pro Zlatý chrám, tím nejsvětějším poutním místem v celém Paňdžábu i Indii.
  Sikhové nemají profesionální kněze, modlitby tedy může vést každý z nich. Každá gurudvara však má svého Granthi, který organizuje denní bohoslužby a čtení z knihy. Granthi však není knězem, musí však ovládat Gurmukhi, což je písmo, ve kterém je napsán Guru Granth Sáhib a sestavil jej v 16. století druhý sikhský guru, Guru Angad Dev. Tito "ceremoniáři" by měli také být členy sikhské Chálsy a žít příkladným životem.
  Následně jsou zpívány další hymny z Guru Granth doprovázené hudebními nástroji. Tato část modlitby se nazývá Kirtan. Zvláštností je, že jednotlivé zpěvy u Guru Granth Sahib jsou organizovány do kapitol pojmenovaných po hudebních Rágách. V těchto talách (rytmických vzorcích) a "melodiích" dhuni jsou také předzpívávány. Další částí obřadu je kázání obvykle vycházející z sikhské historie. Následuje Anand Sahib - zpěv sepsán třetím guruem Amar dasem.
  Následuje Ardas, kdy shromáždění sikhové stojí čelem ke knize a se zavřenýma očima opakují modlitbu. Během ní můžete slyšet často slovo Waheguru - chvála guruovi. Poté je Guru Granth Sahib otevřen na náhodné stránce a je přečten verš z horní levé strany. Tento text je považován za předpověď pro daný den.
  Do západních médii pronikly zprávy z Amritsaru nejvíce asi v roce 1984 během operace "Blue Star". Indira Gandhi, tehdejší ministerská předsedkyně, nařídila násilím převzít kontrolu nad Zlatým chrámem, kde se opevnili členové jedné z militantních odnoží sikhské Chálsy a požadovaly samostatnost Paňdžábu.
  I když tato akce byla pro Indii vojensky úspěšnou, nasazení tanků a děl odstřelujících komplex Zlatého chrámu se stalo "politickým debaklem" a výrazně změnilo vztah většiny sikhů k Indickému státu. O několik měsíců později tento konflikt dokonce vyvrcholil zavražděním Indiry Gandhiové jejími sikhskými strážci. Dodnes ukazují sikhové návštěvníkům stopy po kulkách na zdech komplexu.
  Součástí chrámu je i Langar - společná jídelna, kde je denně zdarma obslouženo až 60 000 strávníků. Langar se také nazývá jídlo, které je tu podáváno. Je zásadně vegetariánské a jednoduché, obvykle se jedná o čočku Dal a placky chapati. Jen jednou jsem zažil, že byl Langar bohatší, dostali jsme navíc mango pickle a dva druhy omáček. K pití bývá voda.
  Je úžasné pozorovat, jakým způsobem je možné hromadně nakrmit tolik lidí. Strávníci vstupují do jídelny po skupinách, sedí na zemi v dlouhých řadách, mezi kterými procházejí "číšníci" a z kýblů servírují omáčku. Pokud nechcete přídavek, stačí zakrýt talíř rukou a tím dát najevo, že máte dost.
  Proto se i od návštěvníků vyžaduje jakákoliv pokrývka hlavy. Stačí klobouk nebo šátek. Nikdy nesedejte na okraji bazénu s nohami směřujícími ke Zlatému chrámu. Pokud se tak stane, většinou vás místní taktně upozorní. A nakonec - v celém komplexu je zakázáno kouřit a pít alkoholické nápoje. Toto pravidlo platí i pro gurudvaru, ubytovnu poutníků, pokud se rozhodnete zde spát.
  Harimandir je jediný chrám, do kterého nevedou vyvýšené schody. Opravdu - do Zlatého chrámu se setupuje směrem dolů.
  Jallianwala Bagh neboli studna je uzavřené prostranství obklopené zdmi jen pár minut od Zlatého chrámu. 13. dubna 1919 se zde odehrál známý "Amritsarský masakr", kdy britské jednotky zahájily palbu do davu shomážděných Indů. Tito neměli možnost úniku a celkem zde zahynulo zhruba 1 600 lidí. Jediný východ z prostranství totiž blokovali vojáci a tak jediní, kdo se zachránili, byli ti, kteří se vrhli do místní studny.