text: Dotčené předpisy: § 237 o. s. ř., § 241a odst. 4 o. s. ř., § 242 odst. 4 o. s. ř., § 243c odst. 1 věta první o. s. ř.
  Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedy senátu JUDr. Mojmíra Putny a soudců JUDr. Ljubomíra Drápala a JUDr. Zdeňka Novotného v právní věci žalobce Mgr. F. K., zastoupeného JUDr. Ivo Pavlů, advokátem se sídlem v Prostějově, nám. T. G. Masaryka č. 11, proti žalovanému Arcibiskupství olomouckému, církevní organizaci se sídlem v Olomouci, Wurmova č. 9/562, IČO 00445151, o určení neplatnosti rozvázání pracovního poměru, trvání pracovního poměru a o náhradu mzdy, o žalobě na obnovu řízení podané žalobcem proti rozsudku Krajského soudu v Ostravě ze dne 24. srpna 2009, č. j. 16 Co 89/2009-351, a rozsudku Okresního soudu v Olomouci ze dne 24. listopadu 2008, č. j. 16 C 314/2004-279, o náhradu mzdy z neplatného rozvázání pracovního poměru ve výši 2.038.784,- Kč s úrokem z prodlení, o náhradu ušlého zisku vzešlého v důsledku nevyplacené měsíční mzdy v řádných pravidelných výplatních termínech žalovaného a o náhradu za vzešlou materiální a nemateriální újmu s neodstranitelnými následky ve výši 1.740.000,- Kč, vedené u Okresního soudu v Olomouci pod sp. zn. 16 C 314/2004, o dovolání žalobce proti rozsudku Krajského soudu v Ostravě ze dne 12. února 2013, č. j. 16 Co 281/2012-693, takto:
  Dovolání žalobce proti rozsudku Krajského soudu v Ostravě ze dne 12. 2. 2013, č. j. 16 Co 281/2012-693, není přípustné podle ustanovení § 237 o. s. ř., neboť rozhodnutí odvolacího soudu je v souladu s ustálenou rozhodovací praxí dovolacího soudu [ve vztahu k závěru odvolacího soudu, že Katalog kněží Olomoucké arcidiecéze ke dni 1. 4. 2011 , nepředstavuje ve smyslu ustanovení § 228 odst. 1 písm. a) o. s. ř. nový důkaz, který by mohl přivodit pro žalobce příznivější rozhodnutí ve věci, srov. odůvodnění usnesení Nejvyššího soudu ČR ze dne 2. 9. 2008, sp. zn. 21 Cdo 3530/2007, anebo odůvodnění usnesení Nejvyššího soudu ČR ze dne 24. 5. 2011, sp. zn. 21 Cdo 1920/2009, k výkladu podmínek vzniku nároku podle ustanovení § 61 zákona č. 65/1965 Sb., zákoníku práce, ve znění pozdějších předpisů, účinného do 31. 12. 2006, srov. Stanovisko Občanskoprávního a Obchodního kolegia Nejvyššího soudu ČR ze dne 9. 6. 2004 k některým otázkám rozhodování soudů ve věcech nároků z neplatného rozvázání pracovního poměru podle ustanovení § 61 zákoníku práce, které bylo uveřejněno pod č. 85 ve Sbírce soudních rozhodnutí a stanovisek, ročník 2004, nebo rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 19. 3. 1997, sp. zn. 2 Cdon 475/96, uveřejněný pod č. 75 v časopise Soudní judikatura, ročník 1997] a není důvod, aby rozhodné právní otázky byly posouzeny jinak.
  Žalobcem v dovolání požadované řešení otázky právní problematiky úhrad škod v důsledku porušení obecné odpovědnosti Církve římskokatolické, její organizační složky, tj. žalovaného, skrývající se za autonomii církví a náboženských společnostech , nebylo pro rozhodnutí v projednávané věci významné (určující).
  K dalšímu písemnému podání žalobce (označeným jako vyjádření ve věci samé ), učiněným po uplynutí dovolací lhůty, nemohl dovolací soud s ohledem na ustanovení § 242 odst. 4 o. s. ř. přihlížet.