text: Sbírka Lenky Juráčkové Čemeřice je nazvána podle trvalky, která zdobí a okouzluje, ale může také ublížit svým jedem. Totéž nás denně potkává a my se s úskalím čemeřic trpělivě vyrovnáváme. Jako by to ještě nestačilo, ukládáme si do sebe zranění těch nejbližších, neseme si je tajuplně poděděná, vybavují nás strachem, že za tím, co nás těší, určitě vyčkává bolest. Anebo naopak? První oddíl Helleborus prokládá autorka rodinnými příběhy: dvě babičky, každá z jiného kraje, ale obě poznamenané osudovou ztrátou, děda, který statečně překonává samotu. Beskydské lesy a lašský dialekt se prolínají s ukrajinskými dopisy a rostlinami divotvorné babiččiny zahrady. Druhá část Svíca – rozloučení se svobodou tradované na jihu Moravy – utíká za město, zastaví se na poli a pokračuje vlakem kdovíkam. V závěrečné části Z posledních jablek jako by se urovnala stará zranění a kruh se uzavírá směrem k dětem.
  Vystudovala češtinu a historii na Filozofické fakultě Univerzity Palackého v Olomouci. Pracuje jako učitelka českého jazyka a dějepisu na Základní škole v Mořkově, v současnosti je na mateřské dovolené. S manželem Pavlem a dětmi Adamem a Evou žije v Novém Jičíně. Básně publikovala v časopisech Host, Weles, Psí víno a antologii Sto nejlepších českých básní 2012. V roce 2008 vydalo nakladatelství Hněvín její sbírku Sukně s hnědavými suky. Za básně, které vycházejí v této sbírce, byla nominována na Drážďanskou cenu lyriky.