text: 6.7.2022: Štreit: Fotografuji vše, ale následně zvažuji, jestli zveřejněním fotografie někomu neublížím
  9.12.2022: Nahý Lábus a dobové záběry? Festival PAF přinesl premiéru filmu Revue Kroky
  9.12.2022: Festival PAF uvedl barokní techno i sérii performací
  8.12.2022: Kunstkamera: poslední Švankmajerův celovečerní film
  7.12.2022: Plátno na jednom hřebu a promítačka na plastové base. Festival PAF odstartoval ve Vertigu
  6.12.2022: Deštník na Kaczynského. Na výročí volebního práva Polek se protestovalo proti zákazu interrupce
  Hitler žije – v českých hospodách
  Publikováno 2.2.2015 - Redakce - Společnost
  Sice při pivu a polohlasem, ale o to je zajímavější, co se šušká mezi nejrůznějšími lidmi. Jedním z nejzarytějších fenoménů je už dlouhou dobu Hitler, který je stále věrným tématem mnohých salónů (tím myslím hospody). Kdo je navštěvuje s někým jiným než s buržoazií a studenty, nebude se podivovat, že Hitler nelpí v myslích Čechů jen jako šílenec, ale často naopak jako symbol řádu a jistoty. A já věřím, že největší chybou je tuhle situaci bagatelizovat nebo ohrnout nos a neřešit ji.
  Než se do toho pustíme, je dobré připomenout následující. Jak už jste asi pochopili, Houpací Osel je intelektuální plátek. Polovina redakce kouří dýmku a druhá jsou ženy. Všichni si před spaním místo Andersena předčítáme Aristotela nebo alespoň studie o mikroekonomii. Je to vysokoškolská kultura canců i naparování a hádám, milí čtenáři, že s Vámi to nebude jinak. Říkám to proto, že pro pochopení následujícího musíme získat nadhled a uznat, že republika se skládá z majority, která uvažuje jinak a přitom správně. Kdo mě zná, ví, že v noci pod peřinou tajně čtu Das Kapital a mám rád lidové masy, a proto by mě docela zajímalo, jak je možné, že tu existuje zástup normálních lidí, kteří ochotně zmíní Hitlera v 21. století. A věřte mi, že to nemusí být vůbec jejich chyba…
  Tedy znovu a popořadě
  Výmarský kancléř nastavil Evropě nový standard zhovadilosti, ale přesto všechno je patrné, že se stále objevuje i v pozitivních konotacích. Když zajdete do místního pubu, sem tam uslyšíte nějaký odkaz. Čím víc piv, tím víc odkazů. Většinou slýchám: „…ten by to tu uměl srovnat.“, „… ten s nimi uměl zatočit.“ apod. Pokud máte pocit, že je to nějaký osiřelý ostrůvek neonácků kolem Vandase, mýlíte se. Jsou to normální lidi a vlastně skoro všichni vyjma intelektuální kavárny. Což, když se nad tím zamyslíte, dělá právě z intelektuálů ten ostrůvek, který často nedokáže vidět za roh vlastní arogance a konvencí. Mezitím tu bují většina Čech a cedí mezi zuby odkazy na největší šílence historie. A to se děje v demokratické společnosti… Jak to?
  Síla demokracie
  Dnešní politika zapomíná na jednu věc a tou je způsob prezentace moci, který vytváří auru důvěry. Takový přístup je vlastní hlavně autokratickým režimům, ne už tak demokracii. Na autoritě prostě záleží. V našem případě byla klíčová změna monarchistických struktur k demokratickým 1918, což byl určitě fajn nápad. Hlavně když jste měli autoritu jako Masaryk, vedle něhož vypadal i Lenin jako ukoktaný ožrala. Masaryk byl vlastně nekorunovaným králem. Jenže autorita umře, pak se to ještě chvíli veze, ale s každou další volbou to jde s respektem z kopce. Autorita mizí a zůstane demokracie byrokratická, uznaná papírem, nikoliv nadšením. Jenže (a teď se anarchisti podržte) my autoritu vyžadujeme, toužíme po ní a potřebujeme ji jako argument. Všimla si toho už spousta lidí a k čemu došli?
  Mějme příklad: jste dva a najdete na zemi jablko. Máte na něj naprosto stejné právo. Komu patří? Jak ho rozdělit? Sníst ho? Možná jste ochotni ho rozpůlit, možná jste ochotni se o něj poprat. Nejlepší je ovšem jenom jedno: mít třetího člověka, který zastoupí „spravedlnost“. Nemá na jablku zájem, má zájem pouze na moci soudit. A tak se stane, že máte soudce jablek. Pak je fajn mít soudce i pro soudce jablek a tak dále, až máte celý systém rozhodčích. Jistě jste pochopili, že situace je v reálu komplikovanější. Zkuste si to totiž aplikovat na stát. Místo jablek máte území a peníze, místo dvou lidí jsou to miliónové masy. Pak potřebujete složitější vládnoucí aparát s někým nahoře. Rozumějte, tohle je přece jeden z důvodů existence hierarchie… tedy tohle a illumináti. Dát někomu moc je lepší řešení než se prát o ovoce. Je vlastně docela fajn žít ve světě, kde je právo, a je ještě lepší žít v zemi, kde je právo vymáháno spravedlivě. To je ideál. A teď jak to souvisí s Hitlerem. Jak dneska funguje vláda, víte to? Jak se před třemi obdobími jmenoval premiér, víte to? Já třeba ne. To se totiž točí neuvěřitelně rychle a celý ten aparát je složitější než židozednářská podání ruky. V takovém brajglu logicky neexistuje symbolická autorita (Miloše Zemana do toho nemůžu počítat, sorry), která by garantovala spravedlnost – chybí nám soudci jablek. V minulosti jste si mohli říct: „… jo, ten Žižka, je to sice pošuk s palcátem, ale s křižákem to umí.“ nebo „… ten majestátní Masarykův knír potřebuje vlastní demokratickou republiku.“ To jsou totiž všechno symbolické autority, u kterých cítíme, že to těm sousedským zloduchům spočítají a rozhodnou správně, komu patří zmíněné jablko. Takové autority se výhradně rodí a jen těžko jsou vychovávány.
  Nekorunovaný král a lepší než nácek. Jen koukněte na ten majestátní knír.
  A už Vám došlo, co chci říct. Že takovéhle symboly dnes nemáme. Není krále, prezident ztratil důvěru rychleji než Řekové ekonomiku a vláda je bezejmenný pelmel. Tak nám zbývá to nejjednodušší – vidět útěchu a stabilitu jinde a často v megalománii. Ve vztahu k historii máme tendenci odpouštět a magor jako Hitler se může stát docela důstojným kandidátem, za kterého to takzvaně „fungovalo“. Armáda válčila, dělníci pracovali, policie hlídala, popravčí popravovali. Říkám to jednoduše, ale tímhle prizmatem se to nabízí vnímat. Jakákoliv minuta navíc vám odhalí zvěrstva a znechucení, ale na tohle lidi jednoduše nemají čas, nechtějí to řešit a nemají to zapotřebí. To, po čem většina lidí prahne, jsou klid a zázemí. Mít klid znamená mít stabilitu a aby byla stabilita, musí být autorita. A tak hledáme autoritu z první ruky, často z historie.
  Tak si to shrňme
  Autoritu potřebujeme, protože nám dává jistotu, že kolem nás existuje spravedlnost. Pokud autorita není, najdeme si ji kupříkladu v minulosti. Máme také tendenci historii odpouštět nebo její velké kusy zamlčovat – píši o Hitlerovi, ale komunistům se také dostalo velké milosti. Tento sentiment ale není chybou společnosti, nýbrž chybou systému, ve kterém chybí prostor pro autoritu. Ten tam chybí programově, protože autorita má tendenci si uzurpovat moc a jen výjimečně se objeví jedinci, kteří jsou mocní, oblíbení a zároveň demokrati (zdravíme do Českého nebe).
  Poslední věc: já tu mluvím o Adolfovi a Masarykovi, ale my tu máme ještě další aktuální kandidáty. V globálu je to dnes Putin, na kterého je plus mínus nekonečno chvalozpěvů po celém idnesu. Přesto co dělá Ukrajině, v něm lidé nachází jistotu a dokáží ho vzývat. Nejhorší na tom je, že je chápu. V našich končinách jsou to pak demagogové jako Mach, Okamura nebo Vandas, jejichž ideový boj má daleko větší lesk než jejich ekonomické a politické vzdělání. A ten ideový boj, ta jejich neohroženost, ta láká. A láká o to víc, o co se lidé mají hůř. Naštěstí se máme ještě docela dobře.
  Dejte na mě, demokracie nepadne kvůli diktátorům, ale ze strachu, že zdraží okurky. Pak už se na trůn vždycky někdo najde.
  Autor: Jaromír Škoda
  Adolf Hitler
  alkohol
  demokracie
  Miloš Zeman
  politika
  svoboda
  Tweet
  Redakce (Články)
  Káva a publicistika, humor a mládí. Před spaním místo Andersena pročítáme Aristotela nebo alespoň studie o mikroekonomii. Jsme hipsteři, kavárenští intelektuálové a především outsideři. Reagujeme na zpupnosti a neautenticity světa, které vidíme tam, kde končí naše brýle.
  Kontakt: FacebookTwitter
  ← Předchozí článek
  Následující článek →
  Podobné články
  Založte už někdo konečně stranu pro supermany!
  Jiří Padevět: Nejsme v situaci léta 1945, ale věřím tomu, že by se podobné poměry některým spoluobčanům velmi zamlouvaly
  Šlágrování bez Šlágru – politika s nálepkou komerční televize
  Babiš sklidil potlesk od studentů ekonomie. A co na to student žurnalistiky?
  Nic jako soukromý účet novináře neexistuje, říká komentátor Jindřich Šídlo
  Karel | 24.4.2016 v 18:18 | Odpovědět
  Když dal Hitler práci českým lidem. Hospodářský zázrak a zaměstnanost.
  Stavba německé autostrády napříč Československem.Když se představitelé Třetí říše rozhodli na československém území budovat říšskou autostrádu, dalo to práci českým lidem. Vzrostla poptávka po práci českých dodavatelů, ekonomika podél trasy budované autostrády prožívala rozkvět. Když mnohé české firmy i lidé dostávali za svou práci slušně zaplaceno, ještě netušili, že vydělávají znehodnocené peníze. http://www.investujeme.cz/kdyz-dal-hitler-praci-ceskym-lidem/
  Malíř Adolf Hitler v doksanském klášteře
  V doksanském klášteře se našly Hitlerovy obrazy, nikdo o nich nevěděl. Hitlerovy obrazy vynesly na aukci v Británii skoro tři miliony korun. Přes 95 000 liber (2,9 milionu korun) vynesla ve čtvrtek dražba 15 obrazů, které namaloval nacistický vůdce Adolf Hitler. Aukční síň Mullock’s v hrabství Shropshire uvedla, že výnos dražby výrazně překročil očekávání. Soubor prodávaných obrazů tvořilo 13 akvarelů, olej a kresba. http://jdem.cz/baz8h8
  Obrazy také našel v roce 1945 v německém Essenu britský důstojník Willie McKenna. Pak je získal další majitel, který ji nyní nabídl do dražby.Neznámý kupec také koupil za 15 000 dolarů malířský stojan, který zřejmě patřil Hitlerovi. Síň Mullock’s dnes dražila skoro 400 položek, včetně řady dokumentů, předmětů a časopisů spojených s nacistickou érou.
  PUTIN a menšiny v Rusku – Menšiny v Rusku dost podstatný rozdíl od zbytku světa.”V Rusku žiji Rusové. Kdokoliv menšinový, odkudkoliv, chce-li žít v Rusku, pracovat a jíst v Rusku, měl by mluvit rusky, a měl by respektovat ruské zákony. Pokud upřednostňují zákon Shari’ya, pak doporučujeme, aby šli tam, kde to je to právo země. Rusko nepotřebuje menšiny. Menšiny potřebují Rusko a my jim nebudeme poskytovat zvláštní výsady, nebo se snažit změnit naše zákony, aby vyhověly jejich touhám, http://jdem.cz/bq6xz4
  Dan | 1.11.2016 v 7:35 | Odpovědět
  Nežijeme v tak svobodné společnosti abychom mohli verejně sdělovat svůj osobní názor na říšského kancléře a nacionální socialismus. Bez obav je možné obojí hanit dle oficiální doktríny ale opak je trestný. Jen to dokazuje silu myslenky, i po sedmdesati letech po porazce Evropy a jejiho predstavitele A.H.ma system obrovsky strach. Strach ze socialne skutecne spravedlive spolecnosti, strach z lidu, strach ze sveta kde nevladne kapital ale solidarita, inteligence a um narodniho spolecenstvi.
  Napište komentář Zrušit odpověď na komentář
  Váš e-mail nebude publikován.
  Komentář
  Jméno *
  E-mail *
  Web
  Current ye@r *
  Leave this field empty
  Odebírat zpravodaj HO
  Odebírejte zpravodaj HO
  Email *
  Nejnovější
  Štreit: Fotografuji vše, ale následně zvažuji, jestli zveřejněním fotografie někomu neublížím
  Nahý Lábus a dobové záběry? Festival PAF přinesl premiéru filmu Revue Kroky
  Festival PAF uvedl barokní techno i sérii performací
  Kunstkamera: poslední Švankmajerův celovečerní film
  Plátno na jednom hřebu a promítačka na plastové base. Festival PAF odstartoval ve Vertigu
  Deštník na Kaczynského. Na výročí volebního práva Polek se protestovalo proti zákazu interrupce
  Nový business a zakotvená kontroverze v jedné aplikaci: OnlyFans
  V politice si člověk nemůže být nikdy jistý, když neumí počítat
  Témata
  Andrej Babiš ANO Babiš demokracie EU Facebook Hnutí ANO humor internet islám komentář koronavirus kultura LGBT Miloš Zeman média NATO Olomouc politika pozérství Praha Putin přehled rozhovor Rusko satira sex Slovensko společnost svoboda týden události Ukrajina USA vláda volby vošmel válka Válka na Ukrajině xenofobie Zeman zlo Česko Čína školství
  Oblíbené
  Erik Tabery: Pokud chcete šířit strach, tak se nemusíte zabývat pravdou
  Robert Břešťan: České žurnalistice škodí posedlost klikanci
  Sabina Slonková: Zdroje jsou pro novináře to nejdůležitější. Čínské aktivity v médiích je třeba sledovat.