text: Proroci nazývali hřích proti prvnímu přikázání duchovním cizoložstvím
  Magie, věštění, spiritizmus… – co máme dělat, když jsme se svou či něčí vinou ocitli na této zakázané půdě?
  V první řadě si musíme uvědomit, že je to hřích. Písmo svaté celou tuto oblast zakazuje, a to velmi přísně.
  Je tedy potřebné to jako hřích i vyznat. Pokud si budeme nalhávat a tvrdit: "To je nevinná věc. Je to normální," nikdy nebudeme konat pokání a nikdy se neobrátíme. Bůh, který je žárlivě milující, vyžaduje, aby naše víra byla čistá.
  Víra je totiž úžasná schopnost. Spojuje nás s živým Kristem. Je prostředkem k tomu, abychom se stali Božími dětmi. Ježíš jasně říká: "Kdo uvěří a přijme křest, bude spasen; kdo však neuvěří, bude odsouzen." (Mk 16,16) Proto je naše víra nesmírně důležitá. Je podmínkou ke spasení. Proto ji musíme mít a střežit si ji, zvláště pro hodinu naší smrti, kdy nás čeká poslední zkouška, která ale rozhodne o naší šťastné či nešťastné věčnosti. Naše víra musí být zaměřena na Ježíše Krista, protože v nikom jiném není spásy. On je tou úzkou cestou do nebe.
  Satan se nám různými způsoby snaží spasitelnou víru sebrat. Podněcuje nás, abychom se zaměřili na něco jiného, ne na Pána Ježíše. Avšak když svou víru dáme něčemu jinému, pak padáme i v oblasti 6. a 9. přikázání a vlastně i ve všech ostatních. Hřích táhne za sebou další a další hříchy.
  Reforma v této oblasti je nutná, ale nedá se začít jen moralistickým nařizováním, co se může dělat a co ne, na druhé straně je však v těchto věcech nutná radikálnost. Je potřeba jít na to od gruntu a nazývat hříchem to, co Bůh hříchem skutečně nazývá a neříkat: "To je jen zábava. Nic to není. Jde o pouhý nevinný žert." Uvědomme si, že za tyto věci byly ve Starém Zákoně tresty smrti. Podle Mojžíšova zákona, pokud se někdo obrátil o pomoc k věštci nebo spiritistovi, měl být za to kamenován. A to je stále součástí Písma svatého.
  Magie, věštění nebo spiritizmus byli a jsou vážným hříchem. V podstatě jde o hřích nevěry a zrady Boha. Proroci nazývali duchovním cizoložstvím, když se člověk klaněl jiným bohům, otvíral se jim a důvěřoval jim. Svatý apoštol Pavel říká: "…co pohané obětují, obětují démonům, a ne Bohu. A já nechci, abyste vešli ve společenství s démony. Nemůžete pít kalich Páně i kalich démonů. Nemůžete mít účast na stolu Páně i na stolu démonů." (1Kor 10,20-21) Čili jinými slovy: "Jak můžete chodit k svatému přijímaní – přijímat kalich Páně a zároveň kalich zlých duchů?" A na jiném místě: "Proto je mezi vámi tolik slabých a nemocných a mnozí umírají…" (1Kor 11, 30) A opět jinými slovy: "Pak se divíte, že je mezi vámi tolik nemocí! Důvodem je hřích. Rozejděte se s tím!"
  Tedy prvním krokem je nazvat tuto oblast tak, jak ji nazývá Písmo svaté. To je pokání, to je naše "metanoia" a skutečně přijetí Božího slova jako Božího slova. Ježíš musí být na prvním místě v našem životě! A s jinými bohy musíme přerušit jakékoliv spojení. Naše víra má být soustředěná na Ježíše.
  Druhým krokem je odřeknout se toho, nejlépe aspoň před dvěma svědky. Například slovy: "Pane Ježíši Kriste, odříkám se síly temnoty, které jsem se otevřel skrze věštění (magii, léčitele, horoskopy, spiritizmus…)! Nyní přijímám Tebe za svého Spasitele a Pána a do Tvých rukou odevzdávám celý svůj život. Přijímám také Svatého Ducha tak, jak Jej přijali apoštolové v den Letnic. Amen."
  Za třetí je potřebné mít živé křesťanské společenství, protože síly temnoty se neuspokojí, když se jim jejich oběť vymkne, a budou útočit dále. V společenství může člověk čerpat povzbuzení a živou víru.