text: Žalovaný se ke kasační stížnosti vyjádřil v podání ze dne 26. 1. 2017, v němž se plně ztotožnil se závěry městského soudu, které vychází z recentní rozhodovací praxe Nejvyššího správního soudu, kterou potvrdil i Ústavní soud. Pokud stěžovatel dovozuje nutnost připustit soudní přezkum na základě možnosti obnovit vlastní řízení ve věci územního rozhodnutí, odkázal žalovaný na to, že v průběhu řízení o obnově musí správní orgán přihlédnout k ochraně dobré víry účastníka řízení. Vydáním napadeného rozhodnutí a následnou obnovou řízení tedy nevyhnutelně nedochází ke změně práv a postavení stěžovatele, nelze proto hovořit o „fatalistickém“ dojmu naléhavosti a procesní bezvýchodnosti situace stěžovatele. Žalovaný nadto poukázal na to, že stěžovateli bylo ze strany Magistrátu hl. m. Prahy plně vyhověno vydáním nového kladného závazného stanoviska. Setrval proto na stanovisku, že závazné stanovisko je pouze materiálně podkladovým úkonem, není proto rozhodnutím, nezakládá, nemění ani neruší práva a povinnosti účastníka řízení. Ochrana účastníka řízení proti (negativnímu) závaznému stanovisku je možná v podobě nápravných prostředků, případně následně v soudním řízení proti konečnému rozhodnutí.