text: Totéž platí pro zuby. Stabilní izotopy uhlíku a dusíku, jejichž zdrojem jsou organické zbytky nacházené v kostech, nemizí ani několik let po smrti organismu. Chemická analýza pak odhalí, co měl který člověk ve zvyku jíst několik měsíců před smrtí. Z jediného zubu je možné vyčíst, zda se živil masem býložravých nebo masožravých zvířat nebo rybami, a dokonce zda to byly ryby mořské nebo sladkovodní. Dozvíme se také, čím byla zkonzumovaná zvířata krmena.
  V kostele svatého Vavřince v Grenoblu byly objeveny pozůstatky lidí, kteří zde byli pohřbeni mezi třináctým a patnáctým stoletím. Skupina archeologů pod vedením Estelle Herrscherové zjistila, že se vesměs živili masem hospodářských zvířat. Zuby lidí pohřbených v patnáctém století měly více kazů než zuby lidí, kteří zemřeli o dvě století dříve. Znamená to, že lidé za dvě století museli změnit složení potravy. Konzumujeme-li ve velké míře obilniny, projeví se to na opotřebení zubů. Konzumujeme-li maso, zuby se snadno pokryjí kyselou vrstvou plaku.
  Závěr? Koncem středověku, ve třináctém století, měli obyvatelé Grenoblu dostatek masa. Přesně to tvrdily i některé historické prameny. Ve čtrnáctém století lze pozorovat zhoršení životních podmínek. Na zubech je méně skloviny, což znamená hlad a špatnou výživu. V patnáctém století nastává zvrat. Lepší výživa se projevila vyšší postavou a větší délkou života.
  Tyto závěry lze nicméně zpochybnit. Nálezy z různých století nepocházejí ze stejného místa. Starší se nacházely v okolí kostela, nálezy pozdějšího data pocházejí z vnitřních prostor chrámu, kde bývali pohřbíváni duchovní a bohatí lidé, zatímco chudina byla pochovávána venku. Zmíněný rozdíl by pak neznamenal nic jiného než propast mezi životní úrovní středověkých bohatých a chudých obyvatel Grenoblu. Na průkaznosti analýzy to však nic neubírá.
  
  Domů / Všechno zboží/Knihy/Historie, společnost/Nová historie, faktografie, současnost/Tajomstvo atlantídy