text: V kotli zatápím jen když tady máme lidi, jindy topím doma jen v kamnech. Na konci pobytu, teď v neděli kolem poledne, kotel vyhasnu. Musím shrnout všechen žhavý popel a hořící uhlí dolů a nechat vyjet podavačem nové uhlí tak, aby na hořáku bylo jen nehořící uhlí. Jinak by uhlí mohlo prohořet skrz podávací šnek až do zásobníku. Tam by se sice uhlí uhasilo z bezpečnostní nádržky, mohl by se ale spéct šnek podavače a museli bychom ho měnit. Vše jsem udělal a myslel si, že dobře. Včera jsem uklízel a připravoval kotelů na čtvrteční zapálení a hups, sáhl jsem na hořák a do něj a namísto uhlí jsem nahmatel jen popel ze spáleného uhlí. Nechal jsem vyjet málo uhlí a tím pádem v hořáku zůstalo něco žhavého. Nic se nestalo, jen si musím dávat příště větší pozor.
  Naše nejmenší kotě, Mini, mě neskutečně sere. Neumí mňoukat a jen vříská, žere jako Otesánek a granule nechce, jen konzervy. Třeba ty nejlevnější kočičí, ale jen měkké. Vím. že je to pořád kotě, ale i tak. Do toho si vyžaduje pozornost mírným kousáním, lezením k obličeji a hlavně, protože ještě není vykastrovaná, strašně smrdí. Chodí sice na záchod, ale i tak, strašný smrad. Jsem zvědavý, jetsli to vydržíme do kastrace, nebo z ní bude fotka někde na zdi (pokud si ji někdo neodveze ).
  Venku začínají být přízemní mrazíky, bude nutné stáhnout do dílny hadice a uzavřít kohouty. Všechny jsou v pohodě, až na jeden. U vrat je šachta a v ní se kohout uzavírá. Je to ale do metru zalité bahnitou vodou. Zase vybrat a najít kohoutek. Dělám to sice co půl roku, ale jako bych to dělal včera. Ten čas fakt strašně letí...
  Kdo mne zná ví, že dlouhé kalhoty u mne uvidí opravdu zřídka. Nevím, kdy to bylo naposledy minulou zimu. Jen vím, že zabijačka 14.- 16. března už proběhla v mých "zimních" šortkách, to znamená tepláky nebo jiné kalhoty pod kolena. Tatík a asi i mamča mi řeknou, že si koleduju o nemocné klouby, ale já si stříhám všechny, letní i zimní, kalhoty kus pod kolena. A už i letos mám v poličce super nové zimní šortky...
  Letos jsem si poprvé vzal džíny 19. listopadu. Jel jsem do velkoměsta a nechtěl jsem být úplně za blba v krátkých kalhotách, košili a svetru.
  A dneska jsem si poprvé oblékl na práci na statku dlouhýé montérky. Už fouká zimní vítr a obávám se, že nádherný podzim končí...
  Už jsme se trošku vzpamatovali z víkendové oslavky šedesátin. Sice tady bylo jen čtyřicet lidí, zábava ale postupně nabírala rychlost a intenzitu a po třetí hodině ranní, po 21 hodinách vzhůru, jsme zavřeli do kuchyně a nechali juchající hosty u piva samotné. Už jsem to nedával.
  Všechna jídla skvělá, jen ty rolády bych musel dělat častěji, ať je vychytám. Burgundská omáčka luxusní (cituju hosty) a večerní raut velmi, velmi povedený. Jak jsem psal minule, dělal jsem zmiňované rolády, saláty, řízečky, guláš, lososový a hovězí tatarák, ale hlavně novinky paštiku a marinovaného lososa v citrusové marinádě... Z toho lososa jsem byl odvařený asi úplně nejvíce. Byla to sice oslavka narozenin, ale servisem a množstvím různých jídel bychom to přirovnali ke svatbě. A samozřejmě nás ohromně potěšila každá pochvalná věta, navíc spoustu jídel měli lidi poprvé - červenou řepu v naší marinádě, losos, rolády...
  Snědlo se toho hodně, ale vzhledem k tomu, že bylo hlášeno o 10 lidí více a člověk vaří s mírnou rezervou, něco málo zbylo. Ale zrovna paštika ani loso to nebyl... Nicméně se těším, až si znovu zavařím, že by na vánoce nebo na Silvestra?
  Včera jsem vyhasl kotel, teplo bylo všude královské a topíme doma v kamnech. Matěj nebyl o víkednu doma vůbec, Honza přijel v pátek na 20 minut a odjel na maturák, v sobotu vstal v pokročilékm dopoledni, odjel se kouknout na házenou spolužačky a jel do Prahy, protože v neděli nastupoval poprvé v dresu florbalového Chodova. Třetí Pudich v na Chodově, jen s Honzou si tam už nezahraju, ale je to pěkné. A myslím si, že si tímhle splnil i jeden ze svých malých sportovních přání. Zatím hrál jen za céčko, ale určitě poskočí i do béčka a zahraje si florbal na vyšší úrovni.
  Ivča ulehla s blíže těžko identifikovatelným bacilem. Je jí blbě, cítí tlak v hlavě a dutinách, slabost celého těla a nemá sílu. Dnes můžu říct, že takhle asi vypadá "dámská rýmička". Znám tu svou. Dnes, v pátek večer, jsem byl Ivči pro antibiotika, která si nechala předepsat, a to je u ní už opravdu extrém. Asi je Ivči fakt dost špatně, i když to navenek úplně nevypadá. Taky jsem si odpočíval a spal, ale bolest v dutinách a jinou slabost druhý člověk odhadnout nemůže. Snad jí léky, které jsem přivezl, rychle postaví na nohy...
  V rámci Ivčina odpočinku jsem včera večer měl na starosti deset holčiček na jezdeckém kroužku. Zadal jsem jim domluvenou práci, ale těch keců navíc... Jedna přes druhou a měly před sebou chlapa ne Ivču... Holky po tom všem vyčistily boxy, doplnily vodu koním, uklidily u králíků, posbíraly jablka v aleji a společně jsme navalili balík sena dolů do výběhu. Navíc jsem při odchodu od výběhu zapínal elektrický ohradník a tím jsem vylomil celý kůl ze země... Po čtyřech letech nevydržel a já za to můžu... S mírnou asistencí Emči z kroužku jsem do země zatloukl dlouhou železnou tyč a k ní cikánskými náramky přitáhl starý kůl. Čeká mě výměna tohoto kůlu a nejpozději na jaře i všech okolo výběhu... Snad do jara vydrží...
  Dneska jsme se chystali na zítřejší šedesátiny. Zítra tady totiž máme šedesátiny hostů, kteří u nás měli oslavu už vloni. Před rokem slavil manžel, zítra manželka. Jsme rádi, že se vrací a snad tady bude oslava i někoho dalšího z rodiny a blízkých. Užíval jsem si, protože nešlo jen o jednu hotovku pro děti, ale trochu větší vaření. K obědu bude vývar s knedlíčky, dále burgundská s karlovarským knedlíkem, vše jen pro 13 lidí. Večer pak velký rautík pro padesát strávníků... Poprvé jsme vykostili kuřata a dělali z masa rolády se špenátovou, vaječnou a parikovou fáší - náplní, pak gulášek, paštiku, pomazánky, salát z červené řepy (zítra nás čeká ještě coleslaw), vepřové a kuřecí řízečky, pečené brambory, ovocný salát, zeleninové talíře... Kulinařina jak se patří. Dneska máme hodně přichystáno a zítra to dotáhneme. Ale nečeká nás úplně krátký den. Honza ani Matěj tady nebudou, Ivča je chcíplá ale věřím, že nám ve špičce pomůže. Marcelka se Zdeničkou v kuchyni už ví, co mají dělat... Snad bude vše chutnat, i ty rolády poprvé dělané z vykostěných kuřat...
  Druhý brigádní víkend byl taky intenzivní, jako ten minulý, zase jsme unavení jako blázen. Bylo to dáno i tím, že tady bylo hodně holek. Postavili jsme ale ohrádku na kompost a tím zase připravili kus lesa od náletů. Další skupinka dočišťovala příjezdovou alej, vytahovaly se další kořeny a pálilo vše, co bylo kolem statku a hořelo. Musely se zalít všechny stromy v nové aleji (tj. 56 stromů ), postavili jsme přivezenou palandu, jinou, starší na sedmičce rozebrali, odnesli s dalšími postelemi na instruktorskou půdu a tam se zase vše sestavilo. Vystěhovali jsme postele z apartmánů, protože tam budou postele zcela nové. Polovinu postelí jsme rozebrali na desky a z druhé poloviny byl fakt velký oheň. Do toho všeho jsme ještě stihli pouštět draky (jeden kluci večer nestáhli z asi 200 metrů dlouhé šňůry a teď je v asi desetimetrové výši na stromě za výběhama). Večery byly plné stolních her... V deseti dospělácích a sedmi dětech dost slušná porcička práce. Navíc jsem dostal dneska zpětnou vazbu, že na pokojích bylo fakt teploučko a nebylo cítit takové to vlhké teplo, když nebyly pořádně prohřáté zdi.
  Počasíčko nám zase neskutečně přálo, sobota i neděle byly slunečné a až dneska dopo jemně mrholilo a to ještě navíc chvílemi. Takže velké díky všem za obrovský kus práce, který máme za sebou.
  Příští víkend máme oslavu šedesátin a já se těším na extra kuchtění. Rolády, paštika, nakládaný losos, burgundská...
  Ještě zpět k pátku - zase byl nízký tlak v darlingu. Zkoušel jsem to mým malým kompresorem dotlakovat, ale nad 2 atmosféry jsem to nedostal. Musel jsem volat panu Mrázkovi, který má velký kompresor. A když jsem sundával hadici z ventilku hups, ulomil se celý zavírací ventil, skrz nějž se tlakovalo. Takže vytočit ven a zatěsnit, našroubovat zpět bez ventilu. Tlak naštěstí drží a věřím, že klesal jen díky trhlině ve ventilu a s darlingem je zase na několik let klid.
  Ranní mlhy jsou v posledních dnech často vystřídány sluníčkem a krásným podzimním dnem. Miluju podzim, listy zabarvené do hněda až červena, studenější počasí... Jen se nám s Ivčou nějak nechce do venkovní práce. Opravuju prodlužovačky, dělám pořádek v dílně, dneska jsem dával vypínač před reflektor u parkoviště. Prostě spousty drobných věcí. Když jsem chtěl reflektor ve tmě zapnout, strkal jsem vždycky naslepo zástrčku do zásuvky a nemohl se strefit. Teď tam je vypínač. Včera jsem jej koupil, rozdělal a uviděl poprvé tyhle vnitřnosti vypínače. Vzdal jsem to a jen uklízel, dneska jsem se něj ale vrhnul. Mám z elektriky respekt, hned napoprvé jsem to dal. Jen ty dírky na dráty byly tak maličké....
  Včera jsme provedli malou stěhovací akci. Kamarádi v Budějovicích mění jídelní stůl a jako i další jsou naučeni volat nejdříve na Výštici, jestli "starý" nábytek nechceme (tohle byl krásný moderní stůl s tvrzenou skleněnou deskou a hliníkovým rámem). Stůl se židlemi jsme teď postoupili Matějovi s Bárou do jejich bytu. Vzali jsme vozík, rozuměj vozík na dva koně a jeli stěhovat. Parkovat v centru Budějovic s koňským vozíkem je dost atrakce. Když jsme nahoře s Matějem stůl a židle nakládali do výtahu, sešel se dolů jeden pán podívat se do vozíku na koně. Bohužel byl zklamán...
  Odpo sedím u počítače, probírám se fotkama z prázdnin a vybírám ty nejpěknější. Žádal jsem sice šéfy táborů a jejich fotografy, ať něco svého nej vyberou, ale známe to. Z každého tábora jsem vybral jednu dvě fotky a doplníme nebo obměníme výzdobu jídelny.
  Protože se blíží i vánoční večírky - s instruktory i našimi dodavateli, chceme opět promítat výběry z akcí. To znamená dalších cca 20 - 30 fotek z každého tábora. Ale protože je brzo tma, rád se vracím do léta.
  Dneska jsem byl kamarádkou Martinou vytažen se proběhnout. Přivezla dceru na jezdecký kroužek a nechtěl jen sedět a koukat se. Oběhli jsme náš okruh, vypotili se, užili si podzimní přírody a já mám dneska splněno. Snažím se maximálně co druhý den o nějaký sportík, teď už zúýen vlastně jen na běh nebo rotoped. Do odletu to máme dneska za 156 dní, ale čas na nabrání pořádné fyzičky se krátí.
  Udělal jsem si malou dovču a na dva dny odjel do Prahy. Hrál se tam velký veteránský florbalový turnaj a já se domluvil s chodovským týmem. Mezi zápasy jsme potkal několik kamarádů a příjemně popovídal. Po návratu domů jsme byl v neděli tak unavený, že jsem zbytek dne jen odpočíval.
  V pátek byl u nás start Svahylského závodu. To je těch 80 magorů, kteří vloni u nás měli cíl a po nočním orienťáku vypil každý chlap minimálně 10 piv a my fungovali celý den jako hospoda. Od organizítorů jsme měli upozornění, že vloni na startu nestačily tři sudy piva a byl potřeba velký kotel guláše. Autobusy, které účastníky svážejí z cíle na start ale měly hodinu a půl zpoždění a tudíž u nás strávili o to méně času, vypili méně piv a snědli méně guláše. Výsledkem je kotel guláše a polívky v mrazáku a tři nenaražené sudy piva, nevypily se ani dva. Asi výtečníkům na jejich stránky napíšu pěkný vzkaz...
  O víkendu je na statku další brigáda, budou se dočišťovat díry po odstraněných borovicích, musí se zalít zasázené stromy, celkově se bude statek připravovat na zimu.
  Po třech dnech brigády, kdy bylo počasí jako cumel, jsme se dneska vzbudili do podzimního chladna, lezavá zima s troškou sluníčka na půl hodiny. Ještě včera večer ale slyším z kotelny podivné spínání stykače u darlingu. Rafička lítala jako šílená nahoru dolů a čerpadlo ve studni se mohlo zbláznit. Myslel jsem si, že odešel stykač, po ranním telefonátu s našim externím správcem jsem zjistil, že z darlingu zmizel vzduch a voda tam není pod tlakem tak, aby správně pracoval tlakový spínač. Trochu jsem darling natlakoval sám, abychom se mohli umýt a mohl jsem dát vodu koním s tím, že se čerpadlo opravdu nezblázní. Odpo pak přišel pan Mrázek s velkým kompresorem a darling dotlakoval. Jen netuším, kudy ten vzduch mohl zmizet...
  Včera večer jsem si ještě uvědomil, že jsem přede dvěmi týdny vypnul velký bojler ve společných sociálech. Šel jsem se podívat a měl jsem pravdu, byl venku ze zásuvky. Po víkendovém provozu sprch a teplké vody v koupelnách byla na vypnutém bojleru neustále teplota 60°C, je opravdu neuvěřitelně zaizolovaný.
  Dneska máme víkend a odpočíváme. To naši kamartádi, kteří přijeli pracovat na cizím museli do práce, to není fér...
  Víkend, kdy se lámal říjen a listopad je naším výštickým výročím. Teď jsme tady přesně 4 roky... A jsme strašně rádi, jak statek funguje, lidi se k nám vrací, máme dost plno. Navíc dvakrát ročně přijedou kamarádi a pomáhají nám s těžkou prací. Letošní podzim byl ve znamení dvou věcí - zlikvidování vytrhaných stromů před statkem a kolem cesty k nám. Pořezat na špalky byla otázka chvilky, zlikvidovat větve by se taky dalo, ale ty desítky kořenů, to bylo šílené. Je neděle večer a hromada rozpáleného popela pořád doutná. Jen kořenů byly tři plné vozíky, větví nepočítaně, špalků na uložení, vysušení a spálení asi šest vozíků. K tomu jsme v pátek připravili 180 tyčí ke stromkům, které se měly sázet. Tohle byla páteční práce pro ostravskou sekci - Martina, Verča, Pepča, Bob a Míra. Dopoledne se připojil budějovický Vašek a odpo naši Honza s Matějem. Večer dorazili Alča s Kájím a taky Irenka, Honza a Anička Dolejšovi, naše věrná pražská sekce. K tomu se přidali instruktoři Tom a Dan, holky z Ivčina jezdeckého kroužku a Lenka s Pavlem z vedlejší vsi.
  V sobotu dopo bylo zasazeno 9, slovy devět, stromků. Tvořila se alej nahoru nad parkovištěm směrem na autobusovou zastávku Třešňovky. Sázely se třešně, jak jinak... Odpoledne se dosázel zbylek z 50, slovy padesáti, stromků. Neskutečná práce. Díry byly předdělány, ale zvětšovaly se, připravit díry pro tři kůly ke každému stromu, zarazot kůly, zahrabat kořeny stromu, zajít, navázat ke kůlům, obehnat plůtkem. Natěračská brigáda barevně renovovala překážky na jízdárnu. Díky tomu bychom mohli pro holčičky postavit krásný parkůr... Neskutečné množství práce a večer jsme podle toho vypadali... Poprvé jsme ani jeden veče nehráli hry, dokonce ani šipky, jen seděli u piva nebo vínka, moc se nepanákovalo.
  Díky všem, strašně moc, za pomoc s touto, pro nás dva bydlící taqdy, nekonečnou prací. Navíc se stromky nedají sázet měsíc, ale jen pár dní, než kořeny vyschnou. Neskuitečně jste nám pomohli. Jen mne postrašila zahradnice Irenka, že prý je potřeba stromky zhruba jednou za dva týdny zalít... 50 stromků, tak díííky moc
  Mimochodem, k tomu jsme na statku měli ještě pět rodinek s dětmi, abychom se úplně moc nenudili. Teď je všude krásný klid a tma...