text: Červenec 2011 « Archiv | lyria.blog
  Doteky záhrobí - Ellen Datlowová
  27. července 2011 v 16:15 | Elenya | Zajímavé knihy
  Děj: Duchové jsou všude kolem nás. Duše zemřelých přicházející z druhého břehu jsou od nepaměti součástí našich mýtů a náboženství. K nejsilnějším a nejpůsobivějším představám lidské fantazie patří přízraky a zjevení z onoho světa zastřeného závojem smrti.
  Můj názor: Některé horrory jsou opravdu složité na pochopení, ale číší z nich ta tajemná a děsivá atmosféra, která nesmí ve správných horrorech rozhodně chybět. Vřele doporučuji číst v noci, to máte pak před spaním aspoň o čem přemýšlet. Nejenom duchové představují pro lidstvo zlo, ale i samotné osoby, dosud žíjící dokáží okolí pořádně vyděsit. Tato kniha je toho příkladem.
  20. července 2011 v 17:51 | Elenya | Wicca
  Základní filosofie čarodějnictví
  Základní filosofie čarodějnictví Čarodějnictví a kult wicca jsou pro mě synonymická slova, a ačkoliv to třeba není úplně přesné, budu je tak v tomto textu používat. Základními rydy čarodějnitví jsou radost, láska, svoboda a soulad s přírodou, zejména s jejími energetickými změnami. Je-li měsíc v úplňku, uctíváme jej jako projev naší Paní - Bohyně a radujeme se z jeho svitu. Nastane-li zimní slunovrat, oslavujeme znovuzrození Boha a radujeme se spolu s ním z jeho návratu.
  Když kráčíme bosí po lesní pěšině, posloucháme, jak šumí stromy, vnímáme dotyky Země a radujeme se z toho, že jsme teď a tady. Sebereme ze země kamínek a jak ho svíráme v dlani, cítíme jasně jeho energii a zemskou sílu. Položíme ho jako dárek k nejbližšímu stromu a obejmeme ho. Přitiskneme k němu svou tvář a vnímáme jak on objímá nás a takhle chvíli stojíme a vychutnáváme život. Magickým rituálem je pro nás pozorování vycházejícího slunce, chvění rozkvetlých pampelišek ve větru, nebo hukot peřejí valících se přes balvany stejně jako tradiční rituální formy uctívání základních sil přírody. Jakkoliv zní název čarodějnického kultu (Wicca) naším uším tajemně a mysticky, už po krátkem čase jeho praktikování můžeme zjistit, že to vlastně nic zvláštního není. Uctíváme Boha a Bohyni pod jmény, jaká si sami zvolíme. Vnímáme jejich přítomnost spíš jako setkání s drahým přítelem přebývajícím v našem srdci, než jako se silou, které je třeba se bát. Již po krátkém čase můžeme zjistit, jak je to snadné a přirozené rozmlouvat s někým, koho sice nevidíme, ale kdo je po celý čas s námi a doprovází naše kroky.
  Bohové jsou všude a jejich přítomnost naplňuje životy nás všech bez ohledu na to, zda v ně věříme nebo ne. Jsou vzduchem, který dýcháme, jídlem, které nás posiluje, bylinami, které nás léčí a osvěžjí, sluncem a měsícem, které nám svítí na cestu. Jsou potůčkem a jeho pramínkem, který uhasí naši žízeň, jsou ohněm, u kterého si hřejeme ruce a zemí, která nám dala naše životy a nechctěla nic zpátky.
  Božstva ve wiccanském kultu
  Většina wiccanů uznává existenci prvotní síly, jenž je podstatou nás všech a našeho světa. Tato síla je neuchopitelná, nepoznatelná a nepojmenovatelná. Pokusíme-li se jí vysvětlit, nebo pojmenovat, už jsme ztratili smysl toho, co jsme vlastně chtěli sdělit. Chceme-li ji najít, musíme se upřímně zeptat sami sebe, kdo vlastně jsme. Chceme-li s ní žít, nesmíme ani na okamžik opustit vědomí přítomného okamžiku. A přesto jsme od této síly nebyli nikdy odděleni.
  Pro vyznavače kultu wicca je tato síla reprezentována Bohem a Bohyní, mužským a ženským principem, obsaženým ve všem, co jest. Každý živý tvor, každá věc a každé hnutí naší mysli má svoji mužskou a ženskou část energie. Pokud tedy vzdáváme chválu našim bohům, oslavujeme vlastně život v jeho nejniternější podstatě. Všechna božstva, která kdy byla na Zemi uctívána byla a jsou vždy aspekty této neoddělitelné dvojice. Proto je víceméně lhostejné, jak je nazýváme. Někteří wiccani dávají svému Bohu a Bohyni jména podle své tradice, jiní je jednoduše uctívají jako Pána a Paní - Boha a Bohyni. Jmen, která bývají v čarodějnickém kultu dávána bohům, je mnoho. Cerridwen, Tara, Teutates, Bridget, Woden, Freya, Lugh, Isis, Diana, Pan, Hermes, Artemis, Epona, Scatah, Cernunnos, Herne, Fionn, Oghma a nespočet dalších. Jmény bychom mohli popsat celou stránku a stejně by nebyla zdaleka všechna.
  Jak tedy nazývat Boha a Bohyni? To je volba, která leží výlučně na každém z nás. Záleží na tom, s čím je pro nás nejsnažší se ztotožnit. To, že sám dávám přednost neurčitému vyjádření - Bůh a Bohyně, ještě zdaleka neznamená, že je to to nejlepší a jediné ideální pojmenování pro všechny. Každý rozhoduje o tom, co je pro něho nejlepší. Pokud je někdo z vlastní vůle křesťanem, je to ta nejlepší možná volba. Pokud se někdo rozhodne následovat buddhistické učení, je to nanejvýš dobré a v pořádku. Rozhodne-li se někdo pro pohanství, je mezi námi vítán stejně jako příslušník ktréhokoli náboženství a nechť je navždy požehnán. Uctívá-li někdo Boha a Bohyni jako Pana a Dianu z vlastní svobodné vůle, je to dokonalé pojmenování, jako kterékoliv jiné.
  Možná to zní poněkud zvláštně, ale magie skutečně hraje v čarodějnictví sice důležitou, ale přesto druhořadou roli. To, co je důležité, je oddanost bohům a dodržování wiccanského rede, o kterém ještě bude řeč. Těmto základním principům je magie podřízena a je vhodné k ni tak přistupovat. Použití magie mimo rámec wiccanského rede je čin, který vždy vytvoří negativní karmické stopy, které se zpravidla v pozměněné formě dřív nebo později každému vrátí.
  Možná, že to není z mých slov dostatečně zřetelné, ale domnívám se, že magie hraje v kultu wicca roli "pouhého" nástroje neoddělitelně spjatého s tradičními rituály. Je velmi těžké odlišit, kde magie začíná a kde končí, neboť mnohé rituály s magií pracují. Definovat magii není jednoduché a přesto se o to pokusím. Magie je soubor úkonů, které pracují se silou v neviditelného světa, a jejichž účel je přivodit žádanou změnu v materiální skutečnosti. Wiccanská magie se od známější hermetické a ceremoniální magie liší v jednoduchosti a přímočarosti. Obvykle pracuje na principech sympatetické magie, vizualizace a vyslání kužele síly zaměřeným na dosažení cíle. Magické techniky jsou natolik složitým a komplexním tématem, že mu pravděpodobně věnuji samostatné pojednání.
  Určujícími faktory fungování magie je jednak její načasování a jednak emotivní zaujatost toho, kdo ji provándí. Načasování se řídí fázemi měsíce a denní dobou. Pokud je cílem magické praktiky konstruktivní změna, např. láska, ochrana, úspěch, peníze nebo jiné zlepšení podmínek v konstruktivním smyslu, vyzužíváme přibývající měsíc pokud možno co nejblíže úplňku. Je-li žádaná změna destruktivního charakteru, například odstranění nemoci, rituální očista jakéhokoliv typu, zničení škodlivého návyku, destrukce negativních tendencí a podobně, využíváme ubývající měsíc co nejblíže novu.
  Druhým rozhodujícím momentem je touha. To jak moc chcete, aby se výsledek projevil Emotivní energie je to, co má moc ovlivnit skutečnost. Tuto energii lze zvyšovat různými způsoby jako je tanec, zpěv, rytmické bubnování nebo sexuální praktiky. Na závěr je veškerá tato energie uvolněna a vyslána pomocí rituálního nástroje směrem k žádanému cíli.
  Magickému rituálu bezpodmínečně předchází dokonalá očista těla i ducha. Je vhodné se po dobu dvaceti čtyř hodin zdržet sexuální aktivity, konzumace alkoholu, tabáku a VŠECH látek, které ovlivňují psychiku. Sem patří třeba i čaj, tráva, kafe, čokoláda a podobně. V očistném období je vhodné jíst co nejméně (nejlépe jen celozrnný chleba s medem nebo meloun) a naopak pít co nejvíce (obyčejnou vodu bez bublinek nebo očistné bylinkové nálevy - svízel, tobolka, kopřiva). K očistě ducha je možné použít např. procházku po lese nebo různé druhy meditace. Bezprostředně před zahájením magické praxe je vhodné dokonale očistit tělo koupelí ve slané vodě (je lepší použít mořskou sůl, než obyčejnou kuchyňskou). Z přidávání soli do vaši koupele se může stát maličký rituál, během kterého naberete třikrát špetku soli pomocí athame (magické dýky) a zvolíte nějaká vhodná slova k tomu, co děláte. Např.:
  Je jediná síla, kterou uctívám jako Boha a Bohyni. Tato síla nyní očistí mé tělo a mou mysl ode všech nečistot a zanechá ji neposkvrněnou, připravenou pro magický obřad. Nechť se rozplyne všechna negativní karma a je odplavena touto posvěcenou vodou. Pro blaho všech bytostí. Ať je to tak.
  Při tom si představujete jak z athame vychází bílá záře a nabíjí sůl očistnou mocí. Jak padají krystalky soli do vody, tato záře přechází do vaší připravené koupele. Povšimněte si, že i tento prostý a jednoduchý úkol JE magií a není důvod, proč jej nepoužívat při každé koupeli než se uložíte k požehnanému spánku.
  Víra ve znovuzrozování je velmi stará a je součástí mnoha duchovních tradic. Za zmínku určitě stojí hinduismus a buddhismus, který je tímto fenoménem zabývá do hloubky. Znovuzrozování patřilo dokonce také ke křesťanství a to do roku 533, kdy bylo oficiálně zamítnuto Druhým koncilem Konstantinopolským, z důvodů, které mi nejsou známé.
  Ve wiccanských kultech je rozšířená víra v jednodruhové znovuzrozování, což znamená, že člověk se může narodit opět jenom jako člověk a pes jenom jako pes. Můj osobní postoj v této věci se přiklání spíše k mezidruhovému znovuzrozování tak, jak je hlásá např. buddhismus. A sice že hnací silou znovuzrození je naše karma (lze definovat i jako to, co považujeme za skutečnost a lpíme na tom), která nás táhne do různých zrození. Jsme-li v životě draví a ctižádostiví, můžeme se narodit třeba jako dravá ryba, ale i jako obyčejná bakterie. Jsme li agresivní, můžeme se narodit jako tygr a jsme-li líní, patrně se narodíme jako kráva. Pokud jsou naše činy motivovány láskou s cílem prospět životu, můžeme mít to štěstí a narodit se jako lidská bytost. Je-li naše chování motivováno touhou, můžeme se narodit jako hladový duch a jsou-li naše životy plné hněvu, strávíme další život mezi pekelnými bytostmi a démony. Chceme-li tedy znát svůj minulý život, můžeme jeho povahu vyčíst ze současných podmínek, ke kterým nás donesla naše karma. Chceme-li znát povahu budoucího zrození, musíme se podívat na to, jakým životem žijeme teď. Co motivuje naše jednání a čemu přikládáme důležitost. Právě toto je karma, která buduje naši "realitu" a která otáčí koloběhem života a smrti.
  V mnohých pohanských kultech je nejrozšířenější víra v jednodruhové znovuzrozování, které funguje tak, aby si každý vyzkoušel všechno. Putování mezi životy je jako studium školy. V každém zrození se máte něčemu naučit a něčeho dosáhnout. Pokud to uděláte, postupujete do lepšího znovuzrození s lepšími podmínkami a s obtížnějším úkolem. Pokud ne, ročník opakujete tak dlouho, dokud se předepsanou látku nenaučíte. Tento pohled je do značné míry slučitelný i stím, co jsem napsal v předchozím odstavci. To, čemu každý z nás věří, je věcí jeho intuice a osobního výběru. Drtivá většina čarodějů a čarodějnic uznává pouze jednodruhové znovuzrozování, což znamená, že v příštích životech se můžete narodit pouze jako lidé. Kult wicca v tomto poskytuje velikou svobodu s nezbytným předpokladem, že žádný postoj není lepší než ten druhý jenom proto, že jej například uznává většina lidí, nebo proto, že je tzv. tradiční. Jediným zákonem je stále wiccan rede.
  Dělej co chceš, pokud to nikomu neuškodí.
  Pokud se chcete zabývat fenoménem znovuzrozování podrobněji, pak vám vřele doporučuji literaturu sepsanou zejména buddhistickými duchovními. Ráb bych jmenoval zejména Sogjala Rinpočhe a jeho Tibetskou knihu o životě a smrti. Dovolil bych si upozornit i na dílo Jeho Svatosti Dalajlamy, které nepojednává výlučně o znovuzrozování, ale o životě a jeho kvalitách vůbec. Jeho knihy vás naplní láskou a požehnáním tak jako málokteré jiné a dodají vašemu životu pozitivní nasměrování.
  Wiccanské rede a odplata
  Čarodějové a čarodějnice uznávají jediný zákon a tím je wiccanské rede, jehož základní formulace zní takto:
  Tedy: Jestli to nikomu neuškodí, dělej si, co chceš. Jak jednoduché to je! A jak snadné je na to zapomenout! Proto je tak důležité být bdělý. Setrvávat v přítomnosti a být pánek svých slov a skutků. Ublížit, to je na nejsnadnější věc na světě. Vyhnout se působení utrpení - to je skutečné umění, které předpokládá každodenní práci na sobě samém. To, co potřebujeme, je mít pod kontrolou své skutky a svá slova, aniž bychom si oblékali nějakou psychologickou svěrací kazajku. Neocenitelným pomocníkem může být meditační praxe, jóga, nebo nejlépe wyda. Tělesná a duchovní cvičení starých druidů, o kterých u nás vyšla vynikající publikace jménem Léčivá síla druidů. Vydalo ji nakladatelství Alternativa.
  Wiccanské rede ve své formulaci zahrnuje také tuto důležitou zásadu: Nedělej nic, čím by sis ublížil. Toto krédo vnímám jako neoddělitelnou součást jediného zákona kultu wicca a každému vřele doporučuji se jím řídit, i když to může znít velmi triviálně. První věc, která by mě asi při čtení tohoto textu napadla je: Proč mi ten člověk říká takový blbosti? To vím taky, že si nemám ubližovat. Háček je v tom, jak je toto krédo vnímáno. Ubližování si totiž zahrnuje například i kouření, pití alkoholu a používání omamných látek obecně. Důležitou roli hraje motivace. Vypít dvě deci vína denně je údajně zdraví prospěšné a proto se s wiccan rede nikterak nekříží. Ale to byl jenom příklad. Je to tak dětinsky prosté, až je jednomu hloupé o tom vůbec přemýšlet. Ale jedna věc je přemýšlení a druhá věc jsou konkrétní volby v našem životě. Nevím do jaké míry se shoduji s vámi a s vaším pojetí našeho wiccanského kréda. Přístupů existuje tolik, kolik lidí kdy přišlo s wiccan rede do styku a přijalo jej a proto je asi nesmysl prosazovat nějakou jednoznačnou definici. Součástí wiccan rede je pro mě například i přísné vegetariánství. Podporovat společnosti, které se živí zabíjením a působením nelidského utrpení jiným vnímajícím bytostem, cítím jako neodpustitelné. Tím, že někomu za něco zaplatím, se stávám zodpovědným za to, co ten člověk pro mě udělal. Takže když dám někomu peníze za to, že vězní, trýzní a posléze zabíjí zvířata, jak se pak mohu na sebe podívat do zrcadla? Jak mohu říct: "Řídím se wiccanským rede."? Ale opět zdůrazňuji. Můj pohled je možná nejlepší pro mně, ale to je celkem všechno. Jak můžu vědět, jak to cítíte vy?
  V čarodějnictví věříme v zákon trojnásobné odplaty. Toto téma již bylo naťuknuto v předcházející kapitole o koloběhu znovuzrozování. Tato dvě témata mají k sobě velmi blízko a z určitého hlediska jsou vlastně jedním. Klíčovým slovem je zde opět karma. Toto slovo pochází ze sanskrtu (někde se setkáte i s termínem kamma - ten pochází z jazyka páli a jeho význam je stejný) a má více významů. Bývá chápáno jako potenciální odměna nebo trest za skutky, kterých se dopouštíme. Někdo uznává karmu jako bez výjimky vše, co považuje za skutečně existující realitu. Karma je to, co žene naše životy v před. Jsou to všechny naše touhy a připoutanosti. Někdo chápe karmu jako velmi jednoduchý zákon příčiny a následku. Pokud se stane tohle, stane se tamto. Když upustíš na zem sklenici, rozbije se. Škodíš-li svému okolí, tvoje okolí bude sužovat tebe. Téma karmy je předmětem mnoha knih a těžko zde můžu obsáhnout všechny pohledy, které jsou v nich nastíněny.
  Vyznavači kultu wicca věří, že vše, co udělají, se jim vrátí třikrát. Jmenuje se to zákon trojnásobné odplaty a je potřeba vyhnout se jeho doslovnému chápání. Když to řeknu hodně jednoduše, tak třeba udeřit někoho, neznamená, že budu v budoucnu udeřen třikrát, ale třeba to, že si udělám výron na kotníku při dobíhání autobusu. Věřím i tomu, že všechno, co děláme a způsob, kterým přistupujeme k životu, se nějakým způsobem ukládá a ovlivňuje to atmosféru, kterou působíme na svoje okolí. Není na tom nic mystického, ani tajemného. Prostě takhle jenom fungují naše životy.
  V tradičním pojetí čarodějnictví se praktikující schází pravidelně o sezónních svátcích (sabatech) a slavnostích úplňku a novu (esbatech) a vykonávají rituály společně. Takovéto skupině se říká coven nebo sabat. Současně existuje početná skupina čarodějnic působících samostatně nebo v páru (můj případ). Těžko mohu hovořit o výhodách nebo nevýhodách, protože zatím jsem poznal jen samostatnou praxi nebo praxi s partnerem. Pojetí rituální praxe ve skupině se odvíjí od tradice, ke které sabat přináleží. Základním předpokladem vzniku takového společenství je vzájemná důvěra, náklonost, tolerance a láska. Lidé, kteří spolu sdílejí čarodějnický rituál by se měli navzájem dobře znát. Proto mívají sabaty něco jako "zkušební lhůtu" pro obě strany. V některých tradicích existuje jistá hierarchizace členů podle stupně zasvěcení. Ačkoliv je toto opatření velmi populární, maličko mi uniká jeho smysl. Může být nechtěnou příčinou různých negativních tendencí a postojů a určitě bude skýtat i řadu výhod, o kterých ale zatím nic určitého nevím. Sabat pro nás může být něco jako rodina. Ve vysvěceném kruhu je místo pro vzájemné svěřování, rozpravy o potížích v životě a podobně. Mnoho sabatů vykonává rituály v nebeském rouše - tedy zcela bez oblečení. Rituální nahota bývá doporučována a o jejím původu jako součásti wiccanské praxe je vedena řada polemik. Osobně se kloním k názoru, že se do pohanského kultu dostala až později a že původní čarodějnice praktikovaly oblečené. Navzdory tomu mohu "nebeské roucho" pro rituální praxi každému vřele doporučit - rozdíl je to obrovský.
  Pokud jde o Českou republiku, tak mám neurčité povědomí celkem o třech takto fungujících uskupeních. Jedeno takové by se mělo vyskytovat v oblasti Liberce. Založil je Eurik, který má na svědomí internetové stránky popsané v sekci Odkazy a kontakty. Něco jsem zaslechl i sabatu v Olomouci a s naprostou určitostí vím o zatím tříčlenném sabatu v Praze. Jak je vidět, jsou moje znalosti hodně omezené. Mám nejisté tušení, že praktikujících sabatů je v naší krásné krajině mnohem víc, než kolik jich může člověk zkontaktovat přes internet. Zásadní paradox je ten, že wicca je předně náboženství přírody. Většina wiccanů tedy bude asi raději trávit čas jinak, než zíráním do monitoru. Pak je ale těžké na nějaké spřízněné duše narazit. Snad tyto stránky pomohou. Ostatně právě to je jejich smyslem.
  Dragon age 2 - postavy
  18. července 2011 v 17:26 | Elenya | Obrázky na téma.....
  Povolání: Odpadlý mág, Šedý strážce
  Něco o něm: Tuto postavu budete jistě znát už z datadisku prvního dílu a to Procitnutí. Anders se za tu dobu dá se říci moc nezměnil, ale já sama musím přiznat, že přece jen už je rozumnější než předtím. Často ho během hry uvidíte být takového..zahořklého a i jeho hlas tomu napovídá. Ztratil totiž svého Sira Drápala a také nejlepší přítele/kyni, blíže řečeno, ztratil vás. Od té doby přebývá ve Svobodných markách, ve městě Kirkwal. Ve svém nitru schovává dávného přítele - Spravedlnost. Ten je však jiný, než býval kdysi v Procitnutí, je poněkud nebezpečnější. Díky tomu Anders vlastní zvláštní schopnosti, ale jen tehdy, pokud je ,,posedlý". Při setkání s ním se bude bránit, ale brzy pochopí vaše dobré úmysly a buď se stane vaším přítelem nebo rivalem.
  Povolání: Lotr
  Něco o něm: Vaše setkání je téměř čirá náhoda. V Kirkwalu vám rusovlasý mladík ukradne měšec zlata, v tu chvíli nastoupí na scénu Varric. Střelí mladíka šipkou z kuše do ramene a vrátí vám ukradený mešec. Bum, jsou z vás společníci. Později se spřátelí s Andersem, kterého přezdívá ,,Blonďák". Po zrazení svým vlastním bratrem v Hlubokých cestách si vyžádá jeho smrt a koho poprosí? Nikoho jiného než vás. Tak započne dobrodužství v ,,domě duchů". Jako každý trpaslík si potrpí na dobré jídlo a hlavně kvalitní pivo. Pokud hrajete za ženu a zalíbíte se mu, řekne o vás, že jste ,,krásná,drsná, ale smrtící" . Za nic na světě by nevyměnil svou milovanou kuš Biancu.
  Povolání: Odpadlý mág (později Šedá strážkyně)
  Něco o ní: Vaše milovaná starší sestra, která s vámi jde už od samého začátku. Vůči vašim názorům je velice tolerantní, takže prakticky ani nejde být s ní v rivalství. Drží si veliký odstup od templářů, hlavně od kapitána Cullena. Při cestě Hlubokými cestami se nakazí zplozeneckou Nákazou, je na čase jednat. Jako na zavolanou potkáte skupinu Šedých strážců, kteří si vaši sestru odvedou, aby z ní udělali jednu z nich, tím ji zachrání. V pozdější herní linii se se sestrou opět setkáte při bitvě se zrádci Quanarijci.
  Povolání: Válečník, Lyriová bytost
  Něco o něm: Jeho pravé jméno není známé, jméno Fenris dostal od svého mistra Danariuse, kterého nenávidí. Právě Danarius z něj udělal to, čím je, Lyriovou bytost. Fenris se sám nazývá Zrůdou, či netvorem. Nerad vzpomíná na svou minulost, v dětství osiřel a pak ho odvedli lidé, kteří patřili právě k Danariusovi. Tento Tenviterský mág byl proslulý nelegálními pokusy na svých otrocích, jeden z těch pokusných králíků byl právě i sám Fenris. Nenávist a špatné vzpomínky z něj udělaly podezíravého, nedůvěřivého a neslitovného mladého elfského muže. Při vašem setkání vás zachrání před dvěma otravnými strážemi. Postupem času ve vaší přítomnosti měkne a pokud se s ním spřátelíte, budete mít na něj veliký vliv. Lépe řečeno, budete mít šanci ho změnit. Nesnese se moc s Andersem, obrazně řečeno, pokud jste s ním přítel, jste jediný, s kým si z vaší skupiny rozumí. Není moc výmluvný, ale pokud jde do tuhého, ozve se a navrhuje sice krutá, ale povětšinou spravedlivá rozhodnutí.
  Povolání: Válečnice, kapitánka stráží
  Něco o ní: Aveline potkáte hned na začátku při vašem útěku ze zničeného Lotheringu, kde ji zahlédnete bojovat po boku svého muže, templáře jménem Wesley proti hordě zplozenců. V boji jí pomůžete, tím pádem s vámi Aveline spojí síly. Wesley je později nakažen zplozeneckou Nákazou a ve zničené Kocarisjké pustině těžko potkáte Šedé strážce, kteří by mu pomohli, proto nezbývá nic jiného, než Wesleyho ušetřit utrpení a zabít ho. Aveline je zpočátku jen pouhým rytířem, ale po zradě kapitána stráží nastoupí na jeho místo ona. Při rozhodování s ní budete většinou zadobře, ale občas poslechne spíše své srdce rytíře a to pak létají výčitky vzduchem.
  Něco o ní: Merril je znalkyně v historii své Dálské rasy, naopak o světě mimo její kmen neví vůbec nic. Proto vám přijde ve všem taková nesmělá a nejistá. Hlavně ve světě lidí je velice nejistá a i z vás bude zpočátku nervózní. Pokud ji však přesvědčíte, že se vás nemusí bát, její strach a nejistota opadne. Brzy se ukáže, že Merril ovládá vzácnou a tak nebezpečnou krvavou magii. Je přímou nástupkyní archivářky, ale události se zamotají tak, že se jí stejně nestane. Popravdě, díky nezbytné smrti archivářky po vás půjde celý Merrilin kmen a jak to asi dopadne? Kmen dálských elfů je do jednoho pobit.
  Povolání: Lotr, Pirátka
  Něco o ní: Tato cikánská žena je mezi muži stejně obáváná jako žádáná. V Kirkwalu vlastnila loď, ale díky svým častým zápletkám a šarvátkám její loď neznámí lumpové podpálili. Potkáte ji v hostinci, ve kterém přebývá i Varric. Budete svědky zprva hádky až to dojde do pěkné hospodské rvačky, ve které, jak jinak, zvítězí Isabela. Podle jejích vlastních slov si v mlácení a urážení mužů přímo libuje. Jakožto vyučený lotr se přátelí s obratností a rychlostí, na kterou je radno si dávat pozor. Obrazně řečeno... i lehce oděný lotr může porazit zkušeného válečníka v těžké zbroji. Isabela vám pak připraví nemilé překvapení, zrádí vás a jednoduše uteče neznámo kam.
  Hřbitovní spánek
  14. července 2011 v 21:59 | Elenya a Agrenej | Události mého okolí
  Spánek nebo cesta k branám smrti? Polosmrt? I když žijeme, naše tělesné funkce tomu neodpovídají. Vždyť i samotný spánek je částečná smrt. Zatímco srdce pracuje naplno každý den, ostatní funkce se během spánku zpomalují, některé dokonce i zastavují. Určitě jste zažili alespoň jednou takové ty noční záčkuby celého těla. Podle výpovědi lékařů je to stav, kdy mozek si myslí, že tělo umírá, proto vysílá signál pomocí nervových záškubů. Ale to odbočuji od tématu. Nedávno jsem stav podobný polosmrti zažila, ale viděl to na vlastní oči jen Agrenej.
  ,,Noční čas byl na spadnutí, bylo kolem šesté hodiny večerní, a my, já a Elenya, jsme se vydali na malou procházku. Počasí bylo v tuto hodinu již teplotně snesitelné a vlahý vítr byl jen splněným přáním. Zamířili jsme si to na místní hřbitov, kde si Elenya chtěla nabrat sílu z klidu a míru panujícím na onom místě, aby překonala slabost, která si nepozvána ustlala v jejím srdci. Já zde figuroval jen jako průvodce a případná duševní opora.
  Když jsme se dostali na místo, našli jsme si opuštěnou lavičku v dolní části hřbitova, kde, jak se na první pohled zdálo, nikdo v nejbližší době nebude. Po několika minutách ticha, rušeného jen šustěním listí v korunách stromů obklopující hřbitov a při napjatých uších i případného hmyzího řádění, se Elenya o mě pohodlně opřela. Sám jsem si popsedl, aby měla větší pohodlí, to jsem ale netušil, že brzy mi uteče do říše snů. Opravdu tam během krátké doby zamířila a na mé dotazy, jestli skutečně spí, nebo se mi to jen zdá, nereagovala ani malým zachvěním. Nechal jsem ji odpočívat.
  Přibližně za půl hodiny se však dostavilo nepěkné překvapení. Její pravidelný dech, který jsem pravidelně kontroloval na jejím zvedajícím se bříšku, náhle ustal. Opravdu jsem se lekl, neboť si zrovna nevěřím v podávání první pomoci. Naštěstí mě uklidnilo, že na zápěstí byl její tep stále silný. První, co mě napadlo, bylo pokusit se Elenyu probudit, ale ani mluvení, ani občasné třesení s ní nehlo. Druhá úleva přišla po pár minutách, kdy se její dech stal opět viditelným. Netrvalo dlouho a opět se na mě usmála."
  Při odchodu ze hřbitova mi tato příhoda byla dopodrobna vyprávěna. Podle Agreneje jsem ho vyděsila. Ještě zajímavější a děsivější byl pohled na mrtvolně bílé prsty, do kterých se barva vracela velmi pomalu a trvalo skoro hodinu, než se jím původní barva vrátila.
  Bílá magie - Zásady
  13. července 2011 v 17:48 | Elenya | Svět magie
  8. července 2011 v 17:31 | Elenya | Fantasy obrázky
  Jelikož zítra odjíždím na dva týdny na Moravu, tak se loučím touto sadou a přeji Všem krásné prázdniny, ale připravila jsem dva články, které vyjdou během těch dvou týdnů, co tu nebudu, takže na blogu prázdno nebude. :)