text: Ředitel neziskové organizace Vobořil: Po covidu nás čekají roky strádání - Blanenský deník
  /ROZHOVOR, ANKETA/ Je ředitelem neziskové organizace, která pomáhá drogově závislým. Na jihu Moravy zorganizoval antigenní testování a zasadil se o očkovací centrum uprostřed Brna. Dřív pracoval jako národní protidrogový koordinátor. "Lidé, kteří byli čistí patnáct let, do toho znovu padají. Po covidu nás čekají roky strádání," říká Jindřich Vobořil.
  Jindřich Vobořil je předním českým odborníkem na drogovou problematiku. | Foto: Podané ruce
  Dlouhodobě kritizujete plošná opatření a jejich neefektivnost. Teď nás čeká doposud pravděpodobně nejtvrdší lockdown. Co na to říkáte?
  Nemyslím, že bude fungovat. Ok, na čtrnáct dní zavřeme republiku. Virus ale nezmizí a jakmile přijde rozvolnění, čísla zase porostou. Bude to zas jen prodloužení současné situace a nic se nezmění.
  Co by mohlo fungovat?
  To, s čím slavili úspěchy s Jižní Koreji, Austrálii, na Novém Zélandu – práce s ohnisky. Mezi kraji jsou obrovské rozdíly. Víme, kde ohniska jsou, víme, co je třeba udělat. Přesto se nic neděje. Cílený lockdown a otestování všech obyvatel daného regionu je cesta. V Číně zvládli uzavřít a protestovat osmimilionové město během dvou dní. Proč by něco podobného v mnohem menším měřítku nemohlo fungovat u nás? Efektivita práce je nulová. Vše leží na státní správě a hygieně. A to je chyba. Potřebujeme zapojit velké nevládní organizace, firmy, callcentra, které umí mluvit s lidmi a skutečně začít pracovat s ohnisky. A očkovat.
  Podle vyjádření vlády ale nejsou vakcíny.
  O to jde. Netvrdit, že nejsou vakcíny, ale postarat se o to, aby byly. Nemáme ani pořádný systém financování testování a očkování. V Rakousku od Mikulova do Vídně najdeme dvě stě test pointů. Na celém jihu Moravy něco přes deset. To jsou všechno selhání, která situaci zhoršují. Vláda nemá potřebnou kompetenci pro zvládnutí této situace. To tvrdím už od jara. Děláme stále věci, které nefungují a ostatní země od nich upustili. Oni se poučili. My ne.
  Kdo je Jindřich Vobořil
  * Narodil se 29. září 1966 v Brně.
  * Je předním českým odborníkem na drogovou problematiku.
  * Má dvě dcery a v opatrovnictví vietnamské děvče.
  * Ve volném čase se věnuje hudbě.
  Jaké země?
  Rakousko, Německo, už zmíněná Austrálie, Nový Zéland, Jižní Korea. Tam pracovali s ohnisky, nezamykaly na tak dlouhá období celou ekonomiku, což vyústilo i v lepší epidemiologickou situaci. Je to jediná cesta. Opravdu nechápu, proč se neustále vracíme ke stejným chybám.
  Protože to řídí populistická vláda, která se řídí podle nějakých aktuálních nálad. To je naprosto špatně. Je třeba zavelet a držet se racionálního postupu.
  Když nemá vládnout vláda, kdo teda?
  Odborníci. Měli jim to nechat už dávno. Teď se bojím, že už je pozdě. V pandemickém plánu, který se schvaluje každý rok, stálo, že v momentě takové krize přestává komunikovat vláda a na její místo nastupuje hlavní hygienik. Ten to řídí. Momentálně ale situace vypadá tak, že v televizi vystoupí tři politici a každý řekne něco jiného. Dobře, to lze tolerovat, když je klid. Momentálně si ale politikaření a populistické řízení země podle aktuální nálady nemůžeme dovolit. Důvěra lidí jde pak do háje a s ní i vůle dodržovat opatření. A zklamala mě i část médií.
  Obyčejně k práci médií nejsem kritický. Teď mám ale dojem, že se nechala nachytat na švestkách. Berou věci tak, jak jim je někdo předloží. Chybí investigativní stránka. Dají prostor třem odborníkům, jednomu politikovi a dohadujte se. A tak pořád dokola. Zalezlé jsou i nevládní organizace. Mají strach, což jsem ještě nezažil. Přitom všude kolem nás hrají významnou roli. V Německu řídí Červený kříž celý proces očkování.
  Proč se bojí?
  Léta je veřejnost pranýřovala, že jen požírají peníze a nic nedělají. Teď je obrovská frustrace i u vlády. Nevládky pak mají strach nabídnout i pomoc, aby se na nich někdo nevybil. Raději nebýt vidět. Jak v době normalizace. A kam nás to dovedlo. Totální rozklad a nedůvěra.
  Když mluvíte o rozkladu, zmínil jste se i o rozkladu právního státu
  Jsme na jeho začátku. Rád bych věřil, že se nám to podaří zvládnout a právní stát zůstane, ale pochybuji. Rizika jsou velká. Každá krize s sebou totiž nese nárůst společenských problémů jako závislosti, nezaměstnanost, bezdomovectví, duševní choroby, kriminalita. Zvýšení sociální deprese znamená nárůst všeho, co se děje mimo systém. Podnikám mimo systém, organizuji nějakým způsobem obživu mimo systém. V tu chvíli jej potřebuji korumpovat. Jak jinak, když se musím uživit a stojí proti mně.
  Z čeho vaše tvrzení vychází?
  Z historie. Všechny ekonomické a společenské krize přináší automaticky nárůst problémového užívání alkoholu, nelegálních drog, léků. Statisticky to víme. Na to se váže zvýšený výskyt duševních onemocnění, depresí. Což přímo koreluje s nezaměstnaností.
  Už nyní vrostla na sedm procent. Už to je hodně. Odhady na další léta jsou desítky procent. Z praxe rovněž vidíme, že lidé, kteří třeba patnáct let abstinují a chodí do práce, najednou zažívají relaps a pád do užívání. V některých centrech narostl počet lidí žádajících o naše služby o sto procent. Máme i stoprocentní nárůst lidí žádajících o substituční léčbu. Místo problémů teenagerů řešíme problémy jejich rodičů s pitím. A už na jaře jsme pozorovali, že část lidí, která sice bez domova nikdy nebyla, ale pohybovala se na hranici – například žila v ubytovnách – se najednou objevila v našem centru pro bezdomovce. Nebude to hezké. Zhorší se všechno, nemocnost, kvalita života, délka života. Nezaměstnanost a s ní spojené bezdomovectví bude obrovský problém.
  Počet bezdomovců naroste v desítkách procent. A to je jen můj umírněný odhad. Mnozí říkají, že vzroste minimálně jednou tolik. Jen v Brně žijí dva tisíce lidí, kteří se pohybují bez domova. Z toho pět set je každý den na ulici. Najednou to bude dvojnásobek. To bude obrovský nápor na městský rozpočet, na hygienickou situaci, na kriminalitu. Vroste organizovaný zločin a na to se pojí i již zmíněný rozklad právního státu.
  Mluvíte o tom, jako by to bylo nevyhnutelné.
  Je to nevyhnutelné. Dopady budou viditelné a dlouhé. Potrvají roky.
  Jak je můžeme zmírnit? Kromě očkování.
  To je spíše otázka na ekonoma. Mluvím s nimi a co jsem pochopil, je zapotřebí cílit ekonomické programy. Nedělat vše plošně, jak má náš stát v oblibě. Je potřeba investovat do lidí, do témat. Svět se změní a bude najít hledat jiné, lepší způsoby, jak problémům čelit. Jak jinak podnikat, jak vytvořit dlouhodobé programy schopné přizpůsobení se změnám. Teď míříme akorát k destrukci drobného podnikání.
  Přežití? To nebude stačit
  Co dalšího je třeba udělat?
  Připravit se na tu situaci i personálně. Teď to bude znít, že si přihřívám vlastní polívčičku, ale není tomu tak. Je potřeba masivně zainvestovat do velkých nevládních subjektů a poskytovatelů sociálních služeb. Sociální služby se aktuálně orientují na obsloužení člověka bez domova – aby přežil. To nebude stačit. Je nutné je vzdělat tak, aby člověku pomohli najít zaměstnání, najít sociální stabilitu a podobně. Nejsou prostředky, abychom lidi vraceli o normálního života. My tu sice máme nízkou nezaměstnanost, ale jsou to dlouhodobě nezaměstnaní. Roky nezaměstnaní. Nyní se řítíme do situace, kdy budeme mít mnohem více krátkodobě nezaměstnaných. S tou skupinou zatím nedokážeme pracovat.
  Jak s ní tedy pracovat?
  Přesně s tímto měli problém v Německu, Francii a Velké Británii, kde kvůli zavírání loděnic a dolů existovala celá jedna generace nezaměstnaných. Zainvestovali do toho obrovské peníze a teď ten problém nemají.
  Když jsem studoval v Británii, pracoval jsem v centru, kam chodili nitrožilní uživatelé drog. Část toho centra s nimi seděla u počítače, hledali jim zaměstnání a pomáhala zpracovávat životopisy. Když ten člověk pak šel do práce, doprovázeli ho, aby třeba uměl řešit konflikty v zaměstnání. Lidé v sociálním propadu mají totiž problémy v oblasti duševního zdraví. Sociální pracovníci tam na to díky velkým investicím byli vybavení a uměli s těmi lidmi pracovat. Věci jako pracovní doprovod jsou u nás absolutní Popelka. Umíme se o lidi postarat a obsloužit je, aby přežili. Chybí prostředky.
  Letos budou volby. Co z nich dle vás může vzejít?
  Je potřeba změna. Ona by byla potřeba i kdyby současná politická garnitura dělala vše dobře. Osm let tam jsou pořád stejné obličeje. Nové tváře mohou zemi nakopnout. Na druhou stranu příští vláda nebude oblíbená. Dostanou se do extrémně těžké pozice, v níž bude složité cokoli napravovat. Budou potřeba leadři schopní činit neoblíbená rozhodnutí. Nebo se z toho vylhat dalšími obrovskými dluhy. Ale to nejde udržovat do nekonečna. Starosti mi však dělá něco jiného.
  Nárůst vlivu extremistických stran. Že přijdou proroci a budou hlásat, že za vše může demokracie. Že je potřeba pevná ruka, nacionalismus, že musím vypráskat všechny ty židy, černochy a cikány, protože to oni za všechno mohou. Obětní beránek se najde vždy. Z toho mám nesmírné obavy. A země, které vůči západnímu světu nemají přátelský přístup, tyto nálady budou všemožně živit o podporovat.
  Co tedy potřebujeme?
  Lidi, kteří se nebudou bát udělat zásadní změny uvnitř státní správy. Uzdravit ji. Pokud strach mít budou, stanou se jen další živnou půdou pro podvratné živly rozkládající právní stát. Populismus musí skončit. Je třeba ukázat, že když se věci dělají profesionálně, fungují.