text: Přiznám se, až donedávna jsem vyloženě nesnášel texty, ve kterých se vyskytovaly na malé ploše a v těsném sousedství slova Červená Karkulka, Mojžíšova přikázání, narcismus reklamy, Josef Švejk, mýtický hrdina, sebeukájení a Rychlé šípy. Považoval jsem je za pohodlnou formu útěku z reality, za projevy postmoderny v tom nejhorším slova smyslu. S překvapením o to větším jsem se začetl do esejů Jana Sterna. Na malé ploše a v sousedství co nejtěsnějším mi všechny tyto (a ještě některé další) motivy ukazují cestu k pochopení světa světa, ve kterém žiju. Pokud je snad i tohle postmoderna, budu se o ní muset napříště vyjadřovat uctivěji.
  Již v předmluvě se autor holedbá, že zcestoval světa kraj a u přemnohých, rybami se živících národů nasbíral vrchovatou vrš výborných a nádherných rybích pokrmů, jež mu bylo zatěžko nechal spát v ...