text: Máš to krásně napsaný. Musim s tebou ve všem souhlasit. I v tom, že máš krásný vzpomínky na to období, kdy jsi sem psala. I já sama zažila roční přestávku s blogem, ale pak jsem zjistila, že mi to prostě schází a musim se vrátit.
  Každej dospěje. Někdo dýl někdo dřív. Každopádně ti přeju hodně štěstí s tvým "Gerardem" a doufám, že vám to ještě dlouho vydrží. :)
  Na jednu stranu mě štve, že jsi odešla od blogování, tvoje povídky patří k těm nejlepším a taky k mým nejoblíbenějším. Ještě dneska sem občas skočím a přečtu si nějakou povídku - máš jich tu hodně a čtení pořád dokonale neomrzí - ale povídky jednou dojdou, že? To se budu muset vrátit k Wrong, do kterého se mi absolutně nechce. xD
  Tvoje povídky mi budou chybět. Jsem však ráda, že jsi spokojená s životem a jak jsi sama napsala - vzpomínky určitě zůstanou.
  Vzpomínám si, když jsem já začala psát Frerard. Tehdy jsem díky němu utíkala od reality, která mi kdysi přišla naprosto strašná.
  Když se teď podívám za sebe, taky mi někdy chybí staré časy, i když přítomnost je mnohem lepší a i když Frerard píšu dál ^^
  Pamatuji si, jak mi před rokem přišlo strašně líto, že to tady utichlo... nedokázala jsem pochopit, proč jsi alespoň nezveřejňovala For the first time. Mělas to přece dopsané.
  Teď už to konečně chápu :). Mění se úplně všechno... a Ty si tu tvojí změnu užívej :)... měj se krásně :)
  Ze srdce ti přeji lásku i štěstí, ke kterému vedla určitě dlouhá,trnitá cesta. Zasloužíš si je. Možná i já přestanu psát, ačkoliv teď se to zdá jako na míle vzdálené.
  Jani, dneska jsem se sama vrátila na svůj blog a vzpomínala. Nadchlo mě to. Nadchlo mě to natolik, že jsem si na youtube našla frerard videa, která jsem neviděla snad několik let. Ty časy byly fajn. Ale přítomnost je lepší. Alespoň pro tebe určitě. Jsi krásná, sebevědomá, víš, co je to milovat. Našla si svého Gerarda.
  Doufám, že si taky brzo najdu svého Geeho/Wolverina/House/NPH/Deppa/atd. a že budeme moci sdílet zážitky z této oblasti života tak, jako jsme kdysi sdíleli naše frerard představy.
  ach...tolik mě mrzí, že jsem přišla o tu velkou změnu. nevím, jak se to stalo, že už se spolu skoro nebavíme. každopádně ti přeju hodně štěstí, lásky a úspěchů. hrozně ráda vzpomínám na ty chvíle s tebou. jak jsem u Kristýny doma byly na trampolíně a dostaly nápad spolu napsat povídku. a ikdyž ono slavné dílo nikdy nespatřilo světlo světa, navždycky si budu pamatovat, jak jsme to spolu psaly. kdybys to někde našla, rozhodně mi to pošli! pamatuju ty naše cesty tramvají - hůů, hrab hrab, haf, kuňk, brekeke - a naše hodiny teorie - když jsme vypisovaly tracklisty všech alb a pan učitel nám to pak zabavil :D taky pamatuju, jak jsem vás sledovala, když jsem se s váma ještě neznala a nechávala vám vzkazy na lavicích. a taky jak jste se mě bály. ach..budu na ty chvíle a celkově na tebe vzpomínat jen v dobrém. snad si jednou najdeme společnou chvíli, kdy budeme společně vzpomínat. měj se krásně. nikdy nezapomenu. a nakonec snad už jen jedno slovo: děkuji!
  Když jsem četla tenhle článek.. Upřímně jsem se musela smát. Konečně. Konečně někdo, koho potkal stejný "osud".
  Z nostalgie prohlížím blogy na které jsem dříve chodila..A bum! Jako bych tenhle článek psala já sama.
  Taky mám svého prince. A nepotřebuji k tomu ffky a popravdě ani MCR. Beru to jako zkušenot. Kapitolu, která skončila. A přišla další. Nová. A.. myslím, že i lepší.
  Sice si pořád barvím vlasy na černo, pořád chodím v černém, ale.. změnila jsem se uvnitř. A to je pro mě hlavní.
  Máš úžasný blog...ač už nepíšeš a s blogováním jsi třeba sekla. Tenhle článek je nádherně podaný. I když jsem sem nechodila v době, kdy jsi aktivně psala, přečetla jsem si většinu tvých povídek teď. A otevřela jsi mi v jednom oči...v něčem, nad čím jsem nikdy nepřemýšlela. Že i když já teď žiju, tak, jak jsi ty přestala díky své lásce, jednou nějaký ten Gerard přijde a pak budu dost zvědavá, jak se změní můj názor a pohled na svět a můj život. Momentálně mě drží na dobré náladě My Chem, povídka o nich a Gee, protože tohle je kapela, která mě uvnitř srdce nezasáhla nikdy tolik, člověka jako je Gerard jsem neviděla upřímně nikdy. Nemyslím teď konkrétně jeho barvu vlasů...obecně...inspiruje mě k mnoha věcem, především k psaní povídky, i když jsem upřímně nikdy nezkoušela psát povídku na téma Frerard a bylo to za celou tu dlouho dobu PRVNĚ (a to nekecám), kdy jsem narazila na takovéhle povídky. Ze začátku to člověku přijde jako neslýchaná úchylárna, která by měla být zařazená mnohdy do 18+, ale já v tom vidím něco daleko většího, daleko hlubší význam, teď už ano. A tak se měj :), jsem ráda, že existují lidi, kteří jsou, nebo bývali tak pomatení chemiky, jako já.
  Strašně mě mrzí, že jsem se k tvým povídkám nedostala mnohem dřív. Za tu chvilku co je čtu, mi tvůj styl psaní strašně moc přirostl k srdci a už nemám skoro co číst.
  Připadám si hloupě, ale celkem dost mě sejmulo, že When the dreams comes true nemá konec. Dlouho jsem seděla a snažila jsem se uklidnit. Nešlo to a mrzí mě, že si to nemůžu dočíst.
  Jinak, i po tak dlouhé době, ti přeji vše nejlepší v novém životě. A závidím ti, že jsi našla svého Gerarda.
  Ahoj. Ospravedlňujem sa za reklamu, no chcem šíriť čaro Frerard poviedok ktoré sme na blogu začali prekladať! :)