text: Egon Schiele - Egon Schiele - qaz.wiki
  Egon Schiele - Egon Schiele
  Autoportrét s Physalis , 1912
  ( 1890-06-12 )12. června 1890
  Tulln an der Donau , Rakousko-Uhersko
  31.října 1918 (1918-10-31)(ve věku 28)
  Sedící žena s ohnutým kolenem
  Egon Schiele ( německy: [ːiːlə] ( poslech ) ; 12. června 1890 - 31. října 1918) byl rakouský malíř . Chráněnec Gustava Klimta byl Schiele významným obrazovým malířem počátku 20. století. Jeho práce je známá svou intenzitou a surovou sexualitou a mnoha autoportréty, které umělec vytvořil, včetně nahých autoportrétů. Zvrácené tvary těla a expresivní linie, které charakterizují Schieleho obrazy a kresby, označují umělce jako raného exponenta expresionismu .
  1.2 Akademie výtvarných umění
  1.3 Klimt a první výstavy
  1.4 Neulengbach a uvěznění
  1,5 první světové války k smrti
  3.1 Umělecké sbírky
  3.2 Historie aukcí
  4 autoportréty
  5 Obrazová díla
  6 krajin
  Schiele ve věku 16 let, autoportrét z roku 1906
  Schiele se narodil v roce 1890 v Tullnu v Dolním Rakousku . Jeho otec, Adolf Schiele, přednosta stanice Tulln v Rakouských státních železnicích , se narodil v roce 1851 ve Vídni německému Karlovi Ludwigovi Schielemu z Ballenstedtu a Aloisii Schimak; Matka Egona Schieleho Marie, rozená Soukup, se narodila v roce 1861 v Českém Krumlově (Krumau) Johnovi Franzovi Soukupovi, českému otci z Mirkovic , a Aloisii Poferl, německé české matce z Českého Krumlova. Jako dítě byl Schiele fascinován vlaky a jejich kreslení by strávil mnoho hodin, až se jeho otec cítil povinen zničit jeho skicáře. Když mu bylo 11 let, přestěhoval se Schiele do střední školy v nedalekém Kremsu (a později do Klosterneuburgu ). Pro své okolí byl Schiele považován za podivné dítě. Plachý a rezervovaný si vedl špatně ve škole, kromě atletiky a kreslení, a byl obvykle ve třídách složených z mladších žáků. Také projevoval incestní tendence ke své mladší sestře Gertrude (která byla známá jako Gerti ) a jeho otec, který si byl dobře vědom chování Egona, byl kdysi nucen rozbít dveře zamčené místnosti, ve které byli Egon a Gerti, aby zjistili, co mají dělali (jen aby zjistili, že vyvíjejí film). Když mu bylo šestnáct, vzal dvanáctiletou Gerti bez povolení vlakem do Terstu a strávil s ní noc v hotelovém pokoji.
  Když bylo Schielemu 14 let, jeho otec zemřel na syfilis a stal se sborem svého strýce z matčiny strany, Leopolda Czihaczeka, také železničního úředníka. Ačkoli chtěl, aby Schiele šel v jeho šlépějích, a byl zneklidněn nedostatkem zájmu o akademickou půdu, poznal Schieleho talent pro kreslení a bez nadsázky mu dovolil učitele, umělce Ludwiga Karla Straucha. V roce 1906 se Schiele přihlásil na Kunstgewerbeschule (uměleckoprůmyslovou školu) ve Vídni , kde kdysi studoval Gustav Klimt . Během svého prvního ročníku byl Schiele na naléhání několika členů fakulty v roce 1906 vyslán na tradiční Akademie der Bildenden Künste do Vídně. Jeho hlavním učitelem na akademii byl Christian Griepenkerl , malíř, jehož přísná doktrína a ultrakonzervativní přístup styl frustrovaný a nespokojený Schiele a jeho spolužáky natolik, že odešel o tři roky později.
  Klimt a první výstavy
  Portrét Arthura Rösslera , 1910
  V roce 1907 Schiele vyhledal Gustava Klimta, který velkoryse mentoroval mladší umělce. Klimt se obzvláště zajímal o mladého Schieleho, kupoval si jeho kresby, nabízel jejich výměnu za některé své, uspořádal pro něj modely a představil ho potenciálním patronům. Schieleho také představil Wiener Werkstätte , umělecké a řemeslné dílně spojené se secesí . Schieleova nejranější díla mezi lety 1907 a 1909 obsahují silné podobnosti s Klimtovými, stejně jako vlivy secese . V roce 1908 měl Schiele svou první výstavu v Klosterneuburgu . Schiele opustil akademii v roce 1909, poté, co dokončil svůj třetí ročník, a založil Neukunstgruppe ("New Art Group") s dalšími nespokojenými studenty. V jeho raných létech, Schiele byl silně ovlivněn Klimtem a Kokoschkou . Ačkoli napodobeniny jejich stylů, zejména u těch prvních, jsou v prvních dílech Schieleho viditelně patrné, brzy si vytvořil svůj vlastní osobitý styl.
  Portrét Antona Peschky 1909
  Obývací pokoj v Neulengbachu , 1911
  Klimt pozval Schieleho, aby vystavil část své práce na vídeňském Kunstschau v roce 1909 , kde se mimo jiné setkal s dílem Edvarda Muncha , Jana Tooropa a Vincenta van Gogha . Jakmile se Schiele osvobodil od omezení konvencí Akademie, začal zkoumat nejen lidskou podobu, ale také lidskou sexualitu. Schieleho práce byla již odvážná, ale šla o odvážný krok dále se začleněním Klimtovy dekorativní erotiky a s tím, co někteří mohou nazývat obraznými zkresleními, která zahrnovala prodloužení, deformace a sexuální otevřenost. Schieleho autoportréty pomohly obnovit energii obou žánrů s jejich jedinečnou úrovní emocionální a sexuální upřímnosti a použitím figurálního zkreslení místo konvenčních ideálů krásy. Maloval i pocty Van Gogh s slunečnice , stejně jako krajiny a zátiší.
  V roce 1910 začal Schiele experimentovat s akty a do jednoho roku definitivní styl představující vyhublé, nemocně zbarvené postavy, často se silným sexuálním podtextem. Schiele také začal malovat a kreslit děti. Schieleho autoportrét Klečící akt se zvednutými rukama (1910) je považován za jeden z nejvýznamnějších uměleckých děl nahého umění vytvořených během 20. století. Schieleho radikální a rozvinutý přístup k nahé lidské podobě zpochybňoval učence i progresivní lidi. Tento nekonvenční kousek a styl byl v rozporu s přísnou akademickou obcí a vyvolal sexuální rozruch se zkroucenými liniemi a silným projevem obrazového vyjádření. V té době mnozí považovali explicitu jeho děl za znepokojující.
  Egon Schiele vyfotografoval Anton Josef Trčka , 1914
  Od té doby se Schiele účastnil mnoha skupinových výstav, včetně výstav Neukunstgruppe v Praze v roce 1910 a Budapešti v roce 1912; Sonderbund , Kolín nad Rýnem , v roce 1912; a několik secesních představení v Mnichově , počínaje rokem 1911. V roce 1911 se Schiele setkal se sedmnáctiletým Walburgem (Wally) Neuzilem, který s ním žil ve Vídni a sloužil jako model pro některé z jeho nejpozoruhodnějších obrazů. Je o ní známo jen velmi málo, kromě toho, že předtím modelovala Gustava Klimta a mohla být jednou z jeho milenek. Schiele a Wally chtěli uniknout tomu, co vnímali jako klaustrofobní vídeňské prostředí, a odešli do městečka Český Krumlov (Krumau) v jižních Čechách . Krumau byl rodištěm Schieleho matky; dnes je místem muzea věnovaného Schiele. Navzdory rodinným kontaktům Schieleho v Krumau byli spolu s jeho milenkou vyhnáni z města obyvateli, kteří silně nesouhlasili s jejich životním stylem , včetně jeho údajného zaměstnávání městských dospívajících dívek jako modelky. Postupně se Schieleho práce stávala složitější a tematičtější a nakonec se začal zabývat tématy, jako je smrt a znovuzrození.
  Neulengbach a uvěznění
  Schieleho kresba jeho vězeňské cely v Neulengbachu
  Společně se manželé přestěhovali do Neulengbachu , 35 km západně od Vídně, a hledali inspirativní prostředí a levné studio, ve kterém mohli pracovat. Protože to bylo v hlavním městě, Schieleho studio se stalo místem setkávání Neulengbachových delikventních dětí. Schieleho způsob života vzbudil mezi obyvateli města velkou nevraživost a v dubnu 1912 byl zatčen za to, že svedl mladou 13letou dívku mladší 14 let .
  Když policie přišla do jeho ateliéru zatknout Schieleho, zabavila více než sto kreseb, které považovala za pornografické. Schiele byl uvězněn, zatímco čekal na svůj proces. Když byl jeho případ předložen soudci, obvinění ze svádění a únosu bylo zrušeno, ale umělec byl shledán vinným z vystavování erotických kreseb na místě přístupném dětem. U soudu spálil soudce jednu z obtěžujících kreseb nad plamenem svíčky. Bylo vzato v úvahu jednadvacet dní, které již strávil ve vazbě, a byl odsouzen k dalšímu třídennímu vězení. Během pobytu ve vězení vytvořil Schiele sérii 12 obrazů zobrazujících obtíže a nepohodlí zavřeného ve vězeňské cele.
  V roce 1913 se v galerii Hans Goltz v Mnichově uskutečnila první Schieleho samostatná výstava. Samostatná výstava jeho prací se konala v Paříži v roce 1914.
  V roce 1914 zahlédla Schiele sestry Edith a Adéle Harmsové, které žily se svými rodiči přes ulici od svého ateliéru ve vídeňské čtvrti Hietzing, 101 Hietzinger Hauptstraße. Byli rodinou ze střední třídy a protestantskou vírou; jejich otec byl mistr zámečník . V roce 1915 se Schiele rozhodla oženit se společensky přijatelnější Edith, ale zjevně očekávala, že bude udržovat vztah s Wallym. Když však Wallymu vysvětlil situaci, okamžitě ho opustila a už ho nikdy neviděla. Toto opuštění ho vedlo k malování Death and the Maiden , kde je Wallyho portrét založen na předchozím párování, ale Schiele je nově zasažen. (V únoru 1915 Schiele napsal svému příteli Arturovi Roesslerovi poznámku : "Mám v úmyslu se vdát, výhodně. Ne Wally.") Navzdory jistému odporu rodiny Harmsových se Schiele a Edith vzali 17. června 1915, výročí svatby rodičů Schiele.
  WWI k smrti
  Fotografie Egona Schieleho, 10. léta 20. století
  Ačkoli se Schiele téměř rok vyhýbal branné povinnosti, první světová válka začala formovat jeho život a dílo. Tři dny po svatbě dostal Schiele rozkaz hlásit se k aktivní službě v armádě, kde byl původně umístěn v Praze . Edith šla s ním a zůstala v hotelu ve městě, zatímco Egon žil ve výstavní síni se svými spolužáky. Schieleho velící důstojník jim umožnil příležitostně se vídat.
  Během války se Schieleho obrazy staly většími a podrobnějšími. Jeho vojenská služba mu však poskytla omezený čas a většinu jeho produkce tvořily lineární kresby scenérií a vojenští důstojníci. Kolem tentokrát Schiele také začal experimentovat s tématy mateřství a rodiny. Jeho manželka Edith byla vzorem pro většinu jeho ženských postav, ale během války (kvůli okolnostem) bylo mnoho jeho sedících mužů. Od roku 1915 se Schieleho ženské akty staly plnějšími, ale mnohé byly záměrně ilustrovány neživým panenkovým vzhledem.
  Navzdory vojenské službě Schiele stále vystavoval v Berlíně. Měl také úspěšná vystoupení v Curychu , Praze a Drážďanech . Mezi jeho první povinnosti patřilo hlídání a doprovod ruských vězňů. Kvůli svému slabému srdci a vynikajícímu rukopisu dostal Schiele nakonec práci jako úředník v zajateckém táboře poblíž města Mühling. Tam mu bylo dovoleno kreslit a malovat uvězněné ruské důstojníky; jeho velitel Karl Moser (který předpokládal, že Schiele byl malíř a malíř, když se s ním poprvé setkal), dokonce mu dal nepoužívanou skladovací místnost, kterou mohl použít jako ateliér. Vzhledem k tomu, že Schiele měl na starosti obchody s potravinami v táboře, mohl si s Edith pochutnat na jídle nad rámec dávek.
  V roce 1917 se vrátil do Vídně a mohl se soustředit na svou uměleckou kariéru. Jeho produkce byla plodná a jeho práce odrážela vyspělost umělce plně ovládajícího jeho talent. Byl pozván k účasti na 49. výstavě Secese, která se konala ve Vídni v roce 1918. Schiele nechal na tuto výstavu přijmout padesát děl a byla vystavena v hlavním sále. Navrhl také plakát k výstavě; připomínalo to Poslední večeři s jeho portrétem na místě Krista . Přehlídka měla vítězný úspěch. Výsledkem bylo, že se ceny za Schieleho kresby zvýšily a dostal mnoho provizí za portrét.
  Na podzim roku 1918 se do Vídně dostala pandemie španělské chřipky, která si v Evropě vyžádala více než 20 000 000 životů. Edith, která byla v šestém měsíci těhotenství, této nemoci podlehla 28. října. Schiele zemřel jen tři dny po své ženě. Bylo mu 28 let. Během tří dnů mezi jejich smrtemi nakreslil Schiele několik náčrtů Edith.
  Někteří kritici, jako je Jane Kallir , komentovali Schieleho práci jako groteskní, erotickou, pornografickou nebo znepokojivou, zaměřenou na sex, smrt a objev. Zaměřil se na portréty ostatních i sebe samého. V pozdějších letech, zatímco stále ještě často pracoval s akty, byly prováděny realističtěji.
  Schiele byl předmětem životopisného filmu Přebytek a trest (aka Egon Schiele - Exzess und Bestrafung ), filmu z roku 1980 pocházejícího z Německa s evropským obsazením, který zkoumá Schieleho umělecké démony vedoucí k jeho předčasné smrti. Film režíroval Herbert Vesely a v hlavních rolích hraje Mathieu Carrière jako Schiele, Jane Birkin jako jeho raná umělecká múza Wally Neuzil, Christine Kaufman jako jeho manželka, Edith Harms a Kristina Van Eyck jako její sestra Adele Harms. Také v roce 1980 vytvořila Rada pro umění Velké Británie dokumentární film Schiele in Prison , který zkoumal okolnosti uvěznění Schieleho a věrohodnost jeho deníku. V roce 2016 byl uveden další životopisný film Egon Schiele: Smrt a dívka (německy: Egon Schiele: Tod und Mädchen ).
  Román Joanna Scott z roku 1990 Arogance vycházel ze Schieleho života a stal se z něj hlavní postava. Jeho život byl také popsán v divadelní taneční produkci Stephana Mazureka s názvem Egon Schiele , představené v květnu 1995, pro kterou Rachel's , americká post-rocková skupina, složila partituru s názvem Hudba pro Egona Schieleho . Pro společnost současného tance The Featherstonehaughs Lea Anderson v roce 1997 choreografovala The Featherstonehaughs Draw On The Sketchbooks Egon Schiele .
  Schieleho život a dílo byly také předmětem esejů, včetně diskuse o jeho dílech módního fotografa Richarda Avedona v eseji o portrétu s názvem "Půjčené psy". Mario Vargas Llosa využívá dílo Schieleho jako prostředek k svádění a morálnímu zneužití hlavní postavy ve svém románu The Notebooks of Don Rigoberto z roku 1997 . Film Wese Andersona The Grand Budapest Hotel obsahuje obraz Riche Pellegrina po vzoru Schieleho stylu, který jako součást krádeže nahrazuje takzvané vlámské / renesanční mistrovské dílo, ale poté, co zjistí, že je rozzlobený majitel zničen podvod.
  Julia Jordan založila svou hru z roku 1999 Tatjana v barvě , která byla vyrobena mimo Broadway v projektu Kultura na podzim roku 2003, na beletrizaci vztahu mezi Shiele a 12letou Tatjanou von Mossig, dívkou Neulengbach, jejíž morálka on byl nakonec usvědčen z kazení za to, že jí umožnil vidět jeho obrazy. Byly citovány úvodní kapitoly románu Guy Mankowského z roku 2017 Čestný podvod, který byl silně ovlivněn Schieleho malbami; zejména jeho zobrazení jeho sestry Gertrudy.
  Leopoldovo muzeum v roce 2008
  V Leopoldově muzeu ve Vídni se nachází snad nejdůležitější a nejkompletnější sbírka prací Schiele s více než 200 exponáty. Muzeum prodalo jeden z nich, Domy s barevným prádlem (Předměstí II) , za 40,1 milionu dolarů v Sotheby's v roce 2011. Mezi další významné sbírky Schieleova umění patří Muzeum Egona Schieleho, Tulln , Österreichische Galerie Belvedere a Grafická sbírka Albertina , oba ve Vídni. Viktor Fogarassy shromáždil díla Schieleho, včetně Dämmernde Stadt .
  Portrét Wallyho , 1912
  Portrét Wally , portrét z roku 1912, koupil Rudolf Leopold v roce 1954 a stal se součástí sbírky Leopoldova muzea, když bylo založeno rakouskou vládou a zakoupilo více než 5 000 kusů, které Leopold vlastnil. Po výstavě Schieleho prací v Muzeu moderního umění v New Yorku v letech 1997–1998byl obraz zadržen na základě příkazu okresního právníka okresu New York a v soudním sporu jej svázali dědicové jeho bývalého majitele, kteří tvrdí, že obraz byl nacistický plen a měl by jim být vrácen.
  Spor byl urovnán 20. července 2010 a obrázek následně zakoupen Leopoldovým muzeem za 19 milionů USD. V roce 2013 muzeum prodalo tři kresby Schieleho za 14 milionů £ v londýnské Sotheby's , aby bylo možné vyrovnat restituční nárok v souvislosti se Schieleho obrazem Domy u moře z roku 1914 . Nejdražší, Liebespaar (Selbstdarstellung mit Wally) (1914/15), nebo Dva milenci (Autoportrét s Wallym) , zvýšil světový aukční rekord v díle umělce na papíře na 7,88 milionu liber.
  Dne 21. června 2013 Auctionata v Berlíně prodala akvarel z roku 1916, Ležící žena , v online aukci za 1 827 milionů EUR (2 418 milionů USD). Jedná se o světový rekord v nejdražším uměleckém díle, jaké se kdy v aukci online prodalo.
  Autoportrét , 1910
  Autoportrét grimasy , 1910
  Autoportrét s černou hliněnou nádobou , 1911
  Autoportrét se sklopenou hlavou , 1912
  Vydržím pro umění a pro štěstí svého milence . Autoportrét Schieleho ve vězení, 1912
  Milenci - autoportrét s Wallym , c. 1914-1915
  Autoportrét , 1914
  Autoportrét , 1915
  Dívka s černými vlasy 1910
  Ležící akt , 1910
  Akt s červenými podvazky , 1911
  Polonahý ležící 1911
  Walburga Neuzil v černých punčochách , 1913
  Přátelství , 1913
  Sedící ženský akt s lokty podepřenými , 1914
  Blondýnka v zelených punčochách , 1914
  Zelené punčochy , 1914
  Matka se dvěma dětmi II , 1915
  Dvojice objímat , 1917
  Žena , 1917
  Klečící dívka, odpočívá na obou loktech 1917
  Sedící žena s ohnutým kolenem , 1917
  Sedící dívka , 1917
  Rodina , 1918
  Tanečnice (Die Tänzerin) , 1913
  Die kleine Stadt , 1912–1913, pohled na Krumau an der Moldau
  Most ( Die Brücke ), 1913
  Dům s pásovým oparem , 1915
  Starý mlýn ( Alte Mühle ), 1916
  Čtyři stromy ( Vier Bäume ), 1917
  Domy s Clothelines ( Häuser mit Wäscheleinen oder Vorstadt )
  Egon Schiele: The Complete Works Catalogue Raisonné všech obrazů a kreseb Jane Kallir , 1990, Harry N. Abrams , New York, ISBN 0-8109-3802-2 .
  Egon Schiele: Egoista ( Egon Schiele: Narcisse écorché , sbírka « Découvertes Gallimard ● Arts» [č. 475]) od Jean-Louis Gaillemina ; přeloženo z francouzštiny Liz Nash , série " Abrams Discoveries " a série "New Horizons", 2006 (americké vydání, Harry N. Abrams) / 2007 (britské vydání, Thames & Hudson), ISBN 978-0-500-30121- 0 a ISBN 0-500-30121-2 .
  David Williams (26. července 2019). "Muž našel Egona Schieleho kreslit v newyorském obchodě se spořitelnou a mohlo by to stát hodně peněz" . CNN .
  Wikimedia Commons má média týkající se Egon Schiele .
  Díla nebo asi Egon Schiele v Internetovém archivu
  "Rodiště Egona Schieleho, Tulln"
  "Muzeum Egona Schieleho, Tulln"
  "Leopoldovo muzeum ve Vídni" , Leopoldovo muzeum ve Vídni, je domovem největší sbírky Schieleho díla.
  "Oesterreichische Galerie, Belvedere" Oesterreichische Galerie, Belvedere, ve Vídni obsahuje jednu z největších sbírek Schieleho díla.
  "Live Flesh" Recenze Schieleho díla Arthura Danta v The Nation .
  Neue Galerie pro německé a rakouské umění (New York)
  Autoportréty od Schieleho
  Tracey Emin & Egon Schiele - výstava v Leopoldově muzeu ve Vídni Rozhovor se spolukurátorem Diethardem Leopoldem