text: Verze z 28. 10. 2013, 05:44, kterou vytvořil 20036634 (diskuse | příspěvky)
  ČLR dlouhodobě popisuje OSN jako nejuniverzálnější, nejreprezentativnější, nejsměrodatnější mezivládní organizaci sloužící jako nejdůležitější platforma multilaterální diplomacie. (Wágner: 9)[idcit=2133]
  Cíle OSN, definované v Chartě, jsou následující (Charta organizace spojených národů...)[idcit=2188]:
  Antipatie ČLR vůči OSN však dále gradovala a v roce 1965, kromě dalších kritických prohlášení, označila založení "Speciální komise pro mírové operace" Valným shromážděním OSN za spiknutí z dílny USA, které má "obrátit OSN na velení mezinárodního četnictva ovládaného USA, které má potlačit a vymýtit revoluční boje světového lidu". (China´s Growing Role...: 3)[idcit=2187]
  Zvyšující se mezinárodní podporu využila ČLR oznámením, že přijme křeslo v OSN jen za předpokladu, že bude Taiwan z OSN vyloučen. USA v reakci na toto oznámení navrhly Čínské republice na Taiwanu, aby přehodnotila svůj postoj k zastoupení pouze jedné Číny v OSN a přistoupila na současné zastoupení ČLR i Čínské republiky ve Valném shromáždění OSN. Křeslo v Radě bezpečnosti OSN však mělo být přenecháno ČLR. Tento návrh Taipei byl zřejmě jediným možným východiskem, jak zamezit vypuzení Čínské republiky z OSN. Situaci však zkomplikovali sami představitelé Čínské republiky, kteří tento návrh odmítli, a trvali na jediném - svém zástupci v OSN. Navrhovaná rezoluce pro obnovení zákonných práv ČLR v OSN a uznání jejích zástupců jako jediných legitimních zástupců celé Číny ve Valném shromáždění i Radě bezpečnosti OSN, včetně vyřazení Čínské republiky na Taiwanu z těchto orgánů byla Valným shromážděním přijata v poměru 76:35, přičemž 17 států se hlasování zdrželo. Přestože USA i Japonsko hlasovaly proti této rezoluci, většina Západu, tedy spojenců USA, tento návrh podpořila. (viz 1971 UN-China seating) Nakonec však nedošlo k přímému vyloučení Čínské republiky na Taiwanu z OSN, neboť byl, krátce před samotným hlasováním, umožněn Čínské republice důstojný odchod z OSN na návrh vlastních zástupců. (Roy: 134-135)[idcit=2134] Ztrátou křesla v OSN pozbyla Čínská republika mezinárodního uznání suverenity, což je jedním ze zásadních kritérií existence a uznání samostatného státu. V důsledku toho byl Taiwan vyloučen i z řady přidružených mezivládních organizací, v nichž ho nahradili zástupci ČLR.
  Počínaje výměnou zástupců Čínské republiky za zástupce ČLR v OSN i Radě bezpečnosti po přijetí rezoluce č. 2758 25. října 1971 se zásadním způsobem mění i oficiální zahraniční politika ČLR. Následujícího roku přilétá na návštěvu Pekingu prezident USA Nixon, který se setkává s Mao Cetungem a začíná normalizace vztahů mezi ČLR a USA. S rostoucí podporou ČLR v mezinárodním společenství a potažmo ve Valném shromáždění OSN se začíná ČLR s OSN sbližovat a v průběhu desetiletí zdvojnásobila počet svých delegátů při OSN. Prvního práva veta využila Čína s novou reprezentací v Radě bezpečnosti už v srpnu 1972, když tímto krokem znemožnila přijetí Bangladéše do OSN. Na půdě Rady bezpečnosti vystupovala kriticky vůči studenoválečným návrhům pod taktovkou SSSR a USA avšak svou neúčastí při volbě nebránila fungování Rady bezpečnosti. Tento specifický projev názoru se stal pro ČLR charakteristický a pokračoval až do 80. let. Umožňoval Číně nadále proklamovat pět principů o nevměšování se a udržování dobrých vztahů s rozvíjejícími se zeměmi. (China´s Growing Role...: 4)[idcit=2187] ýběr oblastí politického zájmu ČLR v rámci široké struktury OSN byl také poměrně selektivní. ČLR se začala profilovat především v rozvojové problematice. Tento druh "diplomacie pro třetí svět" byl zaměřen zejména na rozvojové země Afriky, Latinské Ameriky a Asie, když se zabýval a rozvíjel debatu nad oblastmi ekonomiky, rozvoje, anti-imperialismu, kolonialismu a rasovými otázkami. (Kim: 299-330)[idcit=2135]
  V roce 1979 se vlády v ČLR de facto ujímá Deng Xiaoping, který zemi dále otevírá západu a zahajuje reformy vedoucí k čínskému hospodářskému boomu. Čína pod jeho vedením představuje "nezávislou zahraniční politiku míru", čímž se distancuje od ideologického boje se Západem a preferuje mírové vztahy se světem. Tím nabývá vztah ČLR k OSN na kvalitě a důležitosti. Čína vstupuje do Mezinárodního měnového fondu a Světové banky. Dengova zahraniční strategie (uplatňovaná jak v otázkách politických, tak ekonomických) je charakterizována jeho vlastními slovy o úloze Číny: "Rozvážně pozorovat; upevnit si pozici; rozvážně si poradit se záležitostmi; skrývat vlastní schopnosti a čekat až přijde vhodný čas; vynikat v zachovávání nerozhodných stanovisek; nikdy si nenárokovat vůdcovství". (China´s Growing Role...: 4-5)[idcit=2187]
  V současnosti má ČLR v OSN stále několik prioritních oblastí, přestože se musí vzhledem ke svému vlivu vyjadřovat a zaujímat stanoviska a postoje ke stále rostoucímu spektru záležitostí. Mezi priority ČLR v OSN nepatří jen mírové mise OSN, jichž se účastní jak rostoucím množstvím dislokovaných prostředků, tak větším počtem lidských zdrojů. Klade také důraz na ochranu civilistů ve válečných konfliktech a zintenzivňuje své zapojení do odzbrojování a nešíření zbraní hromadného ničení. ČLR se této problematice v mezinárodním společenství věnuje s čím dál větší pozorností. Zejména v oblasti jaderných zbraní se Čína zasazuje o kompletní zákaz a zničení všech existujících zbraní tohoto typu. (Wágner: 23)[idcit=2133]
  Ministerstvo zahraničních věcí ČLR popisuje strategickou úlohu OSN za užití těchto tezí: "Všechny země světa by měly ochraňovat klíčovou roli OSN v řízení mezinárodních vztahů, zastávat principy Charty OSN, dodržovat závazky plynoucí z mezinárodního práva a ostatních obecně platných principů mezinárodních vztahů a podporovat demokracii, harmonii, koordinaci a zásadu "win-win" v mezinárodních vztazích. Vnitřní záležitosti zemí mají být rozhodovány vlastním lidem, mezinárodní záležitosti by měly být rozhodovány všemi zeměmi prostřednictvím konzultací...". (China issues white paper...)[idcit=2189]
  V prosinci 1981, poprvé podpořila ČLR mírovou misi OSN – misi UNFICYP na Kypru. Čínský zástupce v Radě bezpečnosti Ling Qing při té příležitosti prohlásil, že "Odteď bude čínská vláda aktivně zvažovat a podporovat takové mírové operace OSN, které budou přispívat k udržení mezinárodního míru a bezpečnosti s ohledem na zachování suverenity a nezávislosti dotčených států za přísného dodržování účelů a principů Charty OSN." Thirty-sixth year: 2313th meeting. (viz UNITED NATIONS) Čímž definitivně potvrdil odklon od skeptického přístupu k tomuto nástroji OSN, který vyjadřovala ČLR v polovině šedesátých let. O rok později začíná Peking finančně přispívat na mírové operace OSN a studovat mírové mise v praxi. Čínská volba v Radě bezpečnosti se z formy neúčasti změnila na aktivní volbu. Přestože nadále často využívala možnosti zdržet se hlasování, objasňovala odteď argumenty ke svému postoji – nejednala tedy zdrženlivě a priori. V listopadu 1988 se ČLR stala členem Speciální komise pro mírové operace Valného shromáždění OSN. O pět měsíců později čínský vyslanec Yu Mengjia žádal mezinárodní společenství o silnou podporu pro mírové snahy OSN. V roce 1989 vyslala Čína první skupinu dvaceti civilních pozorovatelů v rámci mise OSN k volbám v Namíbii. Následujícího roku vyslala ČLR poprvé několik příslušníků ČLOA na vojenskou pozorovatelskou misi OSN (UNTSO) na Blízkém východě, čímž se začala podílet na mírových misích OSN v plném rozsahu. V letech 1992 a 1993 zaujímala Čína zásadní roli při realizaci mírové mise UNTAC k volbám v Kambodži, kterou podpořila finančně i politicky a vyslala dvě jednotky vojenských inženýrů ČLOA. (China´s Growing Role...: 5)[idcit=2187]
  Asertivita Čínského jednání v Radě bezpečnosti se projevila v roce 1996, kdy vystoupila s požadavkem na zásadní redukci mise OSN na Haiti (UNMIH) pod pohrůžkou uplatnění práva veta z důvodu pozvánky taiwanského viceprezidenta na inauguraci nového prezidenta Haiti. Čína nakonec ustoupila tlaku latinskoamerických zemí a spokojila se s mírnějším omezením počtu jednotek. O rok později však už své právo veta využila, a sice při hlasování o vyslání pozorovatelské mise do Guatemaly, která uznává suverenitu Taiwanu. V roce 1999 se ze stejných důvodů vyjádřila proti návrhu na prodloužení mise UNPREDEP v Makedonii, která začátkem toho roku navázala diplomatické styky s Taiwanem na úkor vztahů s ČLR. Za celá devadesátá léta se však jednalo zřejmě o jediné tři "excesy" jinak poměrně konstruktivního přístupu projednávaným otázkám v OSN. (Wágner)[idcit=2133]
  Zlomovou událostí pod záštitou OSN, na které ČLR participovala, byla mírová mise UNTAET v roce 2000 ve Východním Timoru. Tato operace byla přechodnou správou země, při níž OSN de facto sloužila jako vláda celého teritoria. Čína v rámci ní vyslala kontingent civilních policistů, kterým bylo v rámci UNTAET povoleno nosit zbraň. Ozbrojení čínští policisté tak hlídkovali poprvé v cizí zemi, čímž ČLR do značné míry podkopala své dlouhodobé principy nenarušování státní suverenity a nevměšování se do vnitřních záležitostí druhé země. (China´s Growing Role...: 6)[idcit=2187]
  V roce 2007 zareagovala OSN na situaci v súdánské provincii Dárfúr a na základě rezoluce Rady bezpečnosti 1769 dala vzniknout mírové misi UNAMID. ČLR zpočátku odmítala zřízení takové mise, která neobdrží souhlas místní vlády, ale nakonec vyhověla nátlaku okolních afrických států a dalších aktérů. Ještě v prosinci 2007 čítala čínská vojenská účast v Dárfúru jen tři vojáky, avšak v průběhu šesti let se čínská účast zvedla až na 323 jednotek. Mezi hlavní činnosti čínského podpůrného personálu patří, podobně jako v Libérii (mise UNMIL od roku 2003), budování dopravní infrastruktury – silnic a mostů, výstavba zdravotnických zařízení a hloubení studní – zdrojů pitné vody. Většinu jednotek tvoří inženýrští specialisté ČLOA. (Wágner: 32-33)[idcit=2133]
  Od roku 2003 zaznamenala čínská účast na mírových operacích OSN značný nárůst. Jestliže se v roce 2003 účastnilo misí 120 členů vojenského a policejního personálu (44. ze zemí OSN), bylo toto číslo v roce 2004 již 359 (27. příčka), v roce 2005 1038 a o další rok později 1060 (16. příčka). V roce 2007 už se počet čínských účastníků mírových operací zvýšil na 1861 (12. ze zemí OSN) a v roce 2008 narostl na 2146 účastníků z řad vojenského a policejního personálu rozptýlených do 11 mírových misí OSN v celém světě. Čínské mírové jednotky OSN se těší veskrze dobré pověsti - nikdy nebyly předmětem žádného ze skandálů, jsou vysoce profesionální, dobře vycvičené, pracují efektivně i v náročném prostředí a personál není ke své účasti na zahraničních operacích motivován výhradně finančními odměnami. Kritické hodnocení sklízí za zdrženlivost při navazování kontaktu, chybějící vlastní iniciativu a horší jazykové znalosti. Vysokého hodnocení se dostává i technickému vybavení zdravotnických jednotek, které poskytují v oddělených zařízeních jak současnou, tak tradiční formu lékařské péče. (China´s Growing Role...: 7)[idcit=2187]
  Zvedá se postupně i čínský finanční příspěvek do rozpočtu mírových operací OSN – z asi 0,9 procenta v devadesátých letech na 1,5 procenta v prosinci 2000 a těsně nad tři procenta v roce 2008. Jak v případě finančního, tak personálního podílu na misích OSN se ČLR pohybuje okolo desáté příčky. Pro srovnání – v roce 2008 poskytl nejvíce osob pro mírové operace Pákistán, a sice 11135, zatímco USA jen 91 (ČLR již zmíněných 2146). V případě finančního příspěvku v témže roce byla situace opačná – USA na první příčce s cca 26 procent celkového rozpočtu, ČLR tři procenta a Pákistán jen zlomek procenta. (China´s Growing Role...)[idcit=2187]