text: 9. říjen 1929, Ivančice. Narodil se Vladimír Menšík - Brněnský deník
  9. říjen 1929, Ivančice. Narodil se Vladimír Menšík
  Brno /FOTOGALERIE/ - Jeden z největších českých herců historie zemřel už ve svých devětapadesáti letech. Zradilo jej dlouholeté astma a problémy s alkoholem.
  9.10.2009 3
  Vladimír Menšík.Foto: Archiv
  Pan herec. Nejlepší improvizátor. Komik, který bavil, i když mu bylo zle. Tak mluví o Vladimíru Menšíkovi jeho fanoušci, filmoví kritici i herečtí kolegové.
  Menšík se narodil přesně před osmdesáti lety v Ivančicích nedaleko Brna. Svých osmdesátin se však jeden z nejlepších českých herců nedožil. Zemřel v brněnské nemocnici u svaté Anny v květnu 1988. Bylo mu jen 59 let.
  "Menšíka není možné zaškatulkovat, uměl zahrát komické i dramatické role a byl nepřekonatelný v improvizaci," hodnotí Menšíkovo umění filmový historik Václav Březina.
  Menšík zůstává i v současnosti jedním z nejpopulárnějších českých herců. A to přesto, že poslední film natočil v roce 1987. "Jeho filmy i výstupy v estrádách jsou stále oblíbené. Televize je opakují a vycházejí i na dévédéčku, takže je stále živým hercem i pro mladou generaci," myslí si Březina.
  Na Menšíkovu popularitu i mezi mladými upozorňuje také Ivana Vilmanová z ivančického kulturního centra. To pečuje o výstavu věnovanou slavnému rodákovi. "Chodí sem staří i mladí a všichni nadšeně vzpomínají na jeho role," říká Vilmanová.
  Oblibu ivančického rodáka dokázalo také jeho vítězství v loňské anketě Hvězda mého srdce, kterou pořádala Česká televize. Menšík v ní s přehledem získal titul nejoblíbenějšího herce a překonal tak Vlastu Buriana, Rudolfa Hrušínského i Oldřicha Nového.
  I přes řadu dramatických rolí proslul Menšík hlavně jako bavič. "I když natáčel vážnou roli, mezi klapkami uměl rozesmát celý štáb," zavzpomínal tento týden v Ivančicích při příležitosti Menšíkových nedožitých osmdesátin herec Jaromír Hanzlík. S Menšíkem se potkal při natáčení filmu Ikarův pád.
  Do Ivančic přijeli s Hanzlíkem o slavném herci vyprávět i Václavové Postránecký a Vorlíček. Všichni tři se před plným kinosálem shodli na tom, že Menšík musel všechny bavit, i když mu bylo zle.
  Protože měl dlouhá léta problémy s astmatem a bojoval i s alkoholem, bylo takových chvilek mnoho. Ani přes varování doktorů však nenechal hraní a léky proti astmatu si přímo do žil píchal i v průběhu zkoušek.
  Ještě dva dny před svou smrtí vystupoval v televizním pořadu Abeceda. Byl květen 1988 a při poslední děkovačce mu bylo tak špatně, že ho musela podpírat moderátorka pořadu Jitka Molavcová.
  České herecké scéně podle odborníků od Menšíkovy smrti podobně všestranný talent chybí. "Byl navíc skvělý v improvizaci. A jako moderátor televizních estrád a Silvestrů podával všechny vtipy tak nadčasově a věrohodně, že si je diváci rádi připomínají i po mnoha reprízách," zakončil filmový historik Březina.
  Nejvýznamnější herecké role Vladimíra Menšíka
  (film Markéta Lazarová, 1967)
  V historické baladě Františka Vláčila z roku 1967 podle předlohy Vladimíra Vančury dostal Menšík příležitost ukázat, že skvěle ztvární nejen komické role. Postava potulného mnicha ve druhé části ponurého středověkého příběhu je ukázkou toho, jak se Menšík uměl vypořádat i s menší rolí. "Našel si v nich vždycky drobnost, díky které dokázal postavě vdechnout ducha a hloubku, které postavu učinily výraznou a zapamatovatelnou," zhodnotil Menšíkův přínos těmto postavám filmový historik Václav Březina.
  Jořka s pyřkem
  (Všichni dobří rodáci, 1968)
  V trezoru dlouho schovávaném filmu emigranta Vojtěcha Jasného z roku 1968 Menšík zazářil v roli Jořky. Ten má ve filmu přízvisko Jořka s pyřkem, protože kvůli deformovanému hornímu rtu vyslovuje ř místo s. Scéna s poletujícím peřím, kdy Jořka umírá na dvoře svého domu na otravu krve, je jedním z nejznámějších okamžiků filmu. Vojtěch Jasný získal za film, který demytizuje kolektivizaci československého zemědělství, v roce 1968 cenu za nejlepší režii na Mezinárodním filmovém festivalu v Cannes.
  Humhejl (Bohouš, 1968)
  Pětadvacetiminutová komedie Petra Schulhoffera z roku 1968 je hereckým koncertem pro Menšíka a bernardýna Bohouše. "Mám hlad jako bernardýn," prohlásí neprozřetelně Menšík v roli návštěvníka horského hotelu Humhejla. Vyslouží si tím sázku s hostinským, zda sní více chodů než místní bernardýn Bohouš. "Obžerský souboj Bohouše s Vladimírem Menšíkem je nezapomenutelný. A ten Menšíkův výraz přesycenosti, to se nedá zahrát, to se musí mít," hodnotí film Radek Cihla na stránkách Česko-slovenské filmové databáze.
  Jarda Zemánek
  (Což takhle dát si špenát, 1977)
  V bláznivé sci­fi komedii Václava Vorlíčka z roku 1977 vytvořil Vladimír Menšík dvojici hlavních hrdinů s Jiřím Sovákem. Jako věční meloucháři Jarda Zemánek a Franta Liška se zmocní přístroje, který má sloužit k omlazování bohatých paniček. Omlazované však nesmí sníst špenát, jinak se účinky procesu nebezpečně znásobí. Zemánek s Liškou to netuší, a zaviní tak mnoho absurdních zápletek a zmatků. Menšík hrál pod taktovkou Vorlíčka i v jeho dalších komediích Jak utopit doktora Mráčka či Pane, vy jste vdova.
  Pan Majer (Arabela, 1979)
  V oblíbeném dětském seriálu z konce sedmdesátých let Menšík ztvárnil pana Majera, který se živí vyprávěním rozhlasových pohádek. Když pan Majer v prvním díle třináctidílného seriálu najde kouzelný zvoneček, odstartuje řadu dobrodružství. Ta na jeho rodinu čekají nejen ve světě lidí, ale i v Říši pohádek ovládané čarodějem Rumburakem. Mimo seriál Arabela hrál Menšík také v dalších pohádkových filmech či seriálech: otce hlavního hrdiny v příběhu o létajícím Čestmírovi i v pohádkách Princ a Večernice, Tři oříšky pro Popelku či Jak se budí princezny.
  (Dobří holubi se vracejí, 1987)
  Ještě na sklonku svého života si Menšík stihl zahrát alkoholika v dramatu Dušana Kleina Dobří holubi se vracejí. Alkoholik Honzíček je Menšíkovou poslední celovečerní filmovou rolí. Film z roku 1987 zachycuje ponurou atmosféru protialkoholní léčebny, kde skupinka alkoholiků bojuje na léčení nejen se svojí závislostí, ale i tvrdým režimem léčebny a krutým ošetřovatelem Masákem. Mimo Menšíka ve filmu excelovali Rudolf Hrušínský starší i mladší, Milan Kňažko, Pavel Zedníček či Marián Labuda.
  Slavný bavič žije dál. Na rozhledně, v kavárně i na výstavě
  Kavárna, škola, ulice i rozhledna – to vše nese jméno Vladimíra Menšíka. Nejvíce si slavného rodáka připomínají v okolí Ivančic, ale ani Brno nezůstává pozadu.
  Ivančice si svého Menšíka hledí už od roku 1978. Tehdy mu starosta Vladimír Buchta udělil čestné občanství. "Přejeme vám ve vaší náročné umělecké práci hodně úspěchů a věříme, že se do rodných Ivančic budete stále rád vracet!" stálo na dekretu, který Menšík převzal před zraky mnoha hostů i místních a stal se tak dvanáctým čestným občanem Ivančic.
  Šest let po Menšíkově smrti pak Ivančičtí umístili na jeho rodný dům v Rybářské ulici pamětní desku. "Na slavnostním odhalení tehdy nechyběly ani jeho maminka se sestrou," zavzpomínala Ivana Vilmanová z ivančického kulturního centra.
  Malý nenápadný domek, kde se slavný herec narodil, je nyní opuštěný. "Bydlela tam jeho sestřenice, ale už tam nežije a domek je zavřený," doplnila Vilmanová.
  Před deseti lety věnovali místní Menšíkovi k jeho nedožitým sedmdesátinám stálou výstavu. Ivančického rodáka na ní připomínají fotografie, vysvědčení, oblečení, diář i rekvizity z filmů. "Za deset let navštívilo muzeum skoro šedesát tisíc lidí," vypočítala Vilmanová.
  Mezi návštěvníky jsou jak starší, tak mladí lidé. "Pamětníci od nás často odcházejí dojatí a děkují, že si mohli zavzpomínat na oblíbené filmy a scénky," uvedla Vilmanová.
  V Menšíkově expozici jsou připraveni i na nájezdy školáků, kteří sem jezdí na výlety. "Rozdáme dětem testíky s otázkami, které se týkají Menšíkova života. A děti pak hledají správné odpovědi mezi vystavenými exponáty," popsala program Vilmanová.
  Děti se tak nenásilně dozvědí například to, že Menšík se původně jmenoval Vladislav, ale na radu přátel si vzal umělecký pseudonym Vladimír.
  Jméno Vladimíra Menšíka nese v Ivančicích i místní základní škola a jedna z ulic v nové zástavbě. A na nedalekou vesnici Hlínu už dva a půl roku shlíží z kopce také Menšíkova rozhledna. "Vladimír Menšík kdysi v televizi vzpomínal na své dětství na Ivančicku a zmínil se o tom, že chodil s tatínkem na výlety do kopců nad Hlínou. Proto jsme rozhlednu pojmenovali po něm," vysvětlil výběr jména pro rozhlednu starosta Hlíny Miloš Dostalý.
  Pojmenování po slavném herci se ukázalo jako dobrý nápad. "Za dva a půl roku sem přišlo už šestatřicet tisíc lidí. Spousta z nich přitom jen kvůli jeho jménu. A pak byli mile překvapení tím krásným výhledem," pousmál se starosta Hlíny.
  V Brně si místní i turisté mohou na známého herce zavzpomínat nad šálkem dobré kávy. Menšíkův syn Petr totiž svou kavárnu na rohu Dominikánského náměstí a Veselé pojmenoval po slavném otci.