text: Jan "Lamerof" Nezbeda – GameCon
  Jan "Lamerof" Nezbeda
  Jsem velký hráč malých her.
  U mě nenajdete hořící Londýn, světovou válku ani invazní vojska Faerie.
  U mě najdete příběhy obyčejných, "malých" lidí. Lidí jako jste vy. Lidí, u kterých by nikoho ani ve snu nenapadlo, že mohou změnit svět.
  Nechci po vás, abyste hráli moje dobrodružství, chci, abyste mě vtáhli do toho svého.
  Protože i malé dobrodružství může znamenat velkou zábavu.
  (čt+pá) Roj#
  Vypravěč: Jan "Lamerof" Nezbeda
  "Víte, pane, četl jsem jednu zajímavou knihu o včelách, a…" začal mladý seržant Watters, ale komisař Barney ho gestem ruky přerušil. Díval se na scenérii před sebou. zobrazit více
  Družina: č.1
  (pá+so) Co je psáno#
  Kdysi dávno kráčela světem Bestie. Naučila se přeměnit do podoby člověka a z dlouhé chvíle se procházela po nocích. zobrazit více
  pátek 19–23 ((0/5))
  (čt+pá) Roj
  "Víte, pane, četl jsem jednu zajímavou knihu o včelách, a…" začal mladý seržant Watters, ale komisař Barney ho gestem ruky přerušil. Díval se na scenérii před sebou.
  Jen těžko potlačoval nevolnost deroucí se mu hrdlem. Jak může ten zelenáč teď mluvit o včelách?
  Komisař Barney udělal krok dopředu a otočil se od těla houpajícího se na olši.
  "Seržante, řekněte mi raději, co jste našel," řekl zahořklým hlasem a snažil se nevnímat prázdnotu v očích nešťastníka, který si dle odhadu doktora vzal život asi před pěti hodinami.
  Seržant Watters nalistoval danou stránku v zápisníčku a začal: "Muž, věk dvacet až dvacet pět let, dle oblečení příslušník nižší třídy. Popisem odpovídá zmizelému Samuelu Thortonovi, místnímu metaři, známé, dle místních přátelské, figurce. Oběšený na olši na Copper street, dle prvních odhadů spáchal sebevraždu."
  "Jasně, že spáchal sebevraždu…" zabručel Barney. Seržant přestal číst a tázavě k němu vzhlédl.
  "Pane, jste tu jen deset minut, jak si můžete být tak jistý?"
  Komisař si povzdechl. Pomalým krokem vykročil k oběšenci a z kapsy vytáhl kapesník, aby si jím přikryl ústa.
  "Jste ještě mladý, Wattersi. Nevidíte to, co já. A teď nemluvím o policejní praxi, ale o docela obyčejném lidském neštěstí."
  Barney se odvážil pohlédnout nešťastníkovi do tváře. Pod napuchlými rty, pod krví nateklým krkem, pod zarudlými vypouklými bělmy, viděl pohled nebohého Sama. Skelný pohled plný zármutku, ublížení a odevzdanosti.
  "Ten muž byl metař již několik let. Neměl nic, jen pokoj kdesi v přístavišti, každý den kůrku chleba a vodu a jednou za rok městem placené nové koště a boty. A i přesto se vždy usmíval, lidé ho popisují jako přátelského a usměvavého. Byl smířený s tím, kým byl. Muselo přijít něco, co mu obrátilo život vzhůru nohama. Co se kolem něj přehnalo, vyneslo ho do výšin a poté ho nemilosrdně srazilo dolů."
  Komisaři Barneymu začínalo být úzko. Nebožtíkovy oči ho sledovaly a oběšenec jako by mu v lehkých závanech větru přitakal. Jak nádherná byla. Ještě teď cítil vůni jejích vlasů a chuť jejích rtů. Meluzína mezi domy vozila na svých zádech její zvonivý smích a hvězdné nebe připomínalo hloubku jejích očí.
  "Nechápu, pane…" ozvalo se za Barneym. Komisař s sebou trhl a otočil se.
  "To je možná dobře, seržante. Řekněte mi raději o těch včelách," řekl a límcem kabátu si zakryl dlouhou jizvu na krku.
  (pá+so) Co je psáno
  Kdysi dávno kráčela světem Bestie. Naučila se přeměnit do podoby člověka a z dlouhé chvíle se procházela po nocích.
  Chcete slyšet příběh? Tak poslouchejte.
  Kdysi dávno kráčela světem Bestie. Naučila se přeměnit do podoby člověka a z dlouhé chvíle se procházela po nocích. Chodila pak přímo vesnicemi, nahlížela do oken a to, co ve ztemnělých ložnicích vesnických obyvatel uviděla, se jí zalíbilo. Zvolila si podobu cikánky s vlasy černými jak havraní křídla a očima lesklýma jak kapky rosy ve slunečním světle.
  Když v noci procházela spícími ulicemi, našla místo, kde to ještě žilo. Bestie se zaradovala a vstoupila do malé zakouřené hospůdky.
  Muži stojící u baru se po ní zvědavě ohlédli a obdivovali její správně zaoblenou postavu, ti, co seděli u stolů, začali slintat při pohledu do jejího bohatého výstřihu a ožralci válející se po podlaze zatoužili líbat jí nohy… Byla dokonalá, a to nejen na pohled. Vědoma si jejich zájmu svlékla bestie plášť, vykasala sukni až nad kolena a pak, ve svůdném tanci, předvedla všem, co nabízí. A ti, co neměli dost sebeovládání, aby se udrželi vsedě, pocítili mocnou sílu démonické přitažlivosti.
  Jeden nadržený piják, chlap jako hora, si bestii strhnul do klína a hrubě jí roztrhl výstřih, aby se její měkké prsy vyvalily ven, aby je mohl sevřít v dlaních a zabořit do nich obličej. Další už ji rukama hladil po stehnech a ona se mu vábivě otevírala.
  Někdo smetl ze stolu všechny sklenky i korbele, misky s oříšky a vše ostatní, co by mohlo překážet. Pak cikánku popadl za vlasy a povalil ji na prázdný stůl. Vzápětí už byla Bestie nahá a muži se na ni vrhali jako na vepřovou pečeni.
  Osahávali její horkou kůži, líbali ji na všech citlivých místech a nemohli se jí nabažit. Povzbuzeni jejími vzrušenými výkřiky na ni pak naléhávali a jeden po druhém ztráceli hlavu i srdce v opojném tanci dvou těl.
  Střídání na té pekelné ženské však nešlo tak rychle, jak si někteří představovali. Hormony se v nich vzbouřily, a místo na cikánku se vrhali jeden na druhého. Do milostného vzdychání se začal ozývat hluk bitky. Sklenky se tříštily, pěsti lámaly žebra, košile se trhaly, krev stříkala…
  Když vše utichlo, vstala Bestie a nasála nakyslý pach chtíče. Rozhlédla se po hostinci, ve kterém kromě ní už nikdo nedýchal, a poprvé za dlouhou dobu se doširoka usmála.