text: Byl jeden, který by královskou dceru ze srdce rád měl, a tak se krále zeptal, zda by ji nemohl dostat.
  ?Ano,? řekl král ?když vyběhnete na skleněnou horu a nespadnete, potom ji můžete mít.? Tu princezna řekla, že poběží s nápadníkem, aby ho chytila, kdyby uklouznul. Tak běžela tedy s ním, ale když byli právě uprostřed, uklouzla a spadla. Tu se skleněná hora otevřela a princezna zmizela uvnitř a ženich nevěděl, kam se poděla, protože se hora opět ihned zavřela, a tak velmi naříkal a plakal a král byl také velmi smutný a nechal skleněnou horu opět rozbít, neboť si myslel, že dceru dostane zpět, ale místo, kam se propadla, nenašli.
  Mezitím se princezna dostala velmi hluboko, až na dno jedné obrovské jeskyně. Tam jí přišel v ústrety starý vychrtlý muž s dlouhým šedivým vousem, který jí řekl, že pokud se stane jeho děvečkou a udělá vše, co jí poručí, tak jí zachová život, jinak ji na místě zakroutí krkem. Tak princezna udělala vše, co jí poručil. Každé ráno stařec vyndal z kapsy žebřík, přistavil ho ke skále a vystoupal po něm nahoru na svět, potom ho vytáhnul a šel za svými záležitostmi. Princezna zatím musela uvařit jídlo, ustlat mu postel a obstarat celou domácnost. Když přišel stařec domů, přinesl s sebou vždy hromadu zlata a stříbra.
  Mnoho, přemnoho let princezna u starce sloužila, až docela zestárla, a tak jí začal říkat Réza Rezatá, zatímco on sám byl Zloduch Zlodušný.
  Když byl zase jednou nahoře na světě, aby tam ubohým lidem kroutil krky, ustala mu princezna postel, umyla nádobí a potom pořádně zavřela a utěsnila všechny okna i dveře a ponechala otevřený jen malý vikýřek, kudy proudilo dovnitř trochu světla. Když se stařec vrátil domů, zaklepal na dveře a volal: