text: Bratři jak se patří aneb naše cesta za hranice možností! - Reporty - Kilpi Heroes race 7km 2017
  Kilpi Heroes race 7km 2017
  O pár chvil později se Vám opět hlásíme a přinášíme report z druhé části naší cesty a to konkrétně ze závodu Kilpi Heroes race - kratší trať 7km.
  Jelikož první závod byl o něco delší a trval nám o něco déle, než jsme předpokládali, čas na regeneraci, protažení a doplnění tekutin, zkrátka nebyl. Do cíle jsme dorazili až okolo 12 hodiny a náš start v následujícím závodě byl naplánován na 13:00. Žili jsme v domnění, že když běžíme elitní vlnu, tak máme šanci na umístění (jako jsme tomu byli zvyklí ze Spartana atd.). Kdybychom však věděli, že můžeme běžet i tzv. open vlnu a šance na umístění by byly stejné, start bychom si posunuli. Ale co naplat, už to tak bylo potvrzené, a tak jsme se této výzvě postavili čelem. Okolo 12:25 tedy teprve vyjíždíme z arény domů se alespoň trochu opláchnout a zahřát (protože stále prší). Není ani čas si dát něco k jídlu, takže zakousneme jeden banán a jeden a půl toustu a opět sedáme do auta a vyrážíme směr Kilpi aréna.
  Do arény se dá říct, že dorážíme jen tak tak, akorát komentátor hlásí, že náš start je přesně za 3 minuty. Jindy by nám 3 minuty stačily, protože by s námi byla mamka, ale tentokrát s námi nebyla, a proto jsme museli zařizovat věci, které většinou necháváme na ní, jako je úschovna zavazadel a další. Běžíme tedy směrem ke stánku, kde se nechávají věci, kde věci odevzdáváme. V tu chvíli již slyšíme odpočet diváků 10, 9, 8, a proto již skoro sprintem běžíme do startovního koridoru. Ani se zde nestihneme zastavit a na počet 1 rovnou probíháme startovní čárou...poněkud hektický start, ale zvládli jsme to! A teď jdeme závodit.
  Jelikož trasa je kompletně stejná až do první občerstvovačky, nebudu ji popisovat znovu. Jediné, co zmíním, je že od startu, v jakém pořadí jsme vyběhli, jsme i doběhli až do cíle. Za celou dobu nás NIKDO nepředběhl a také my jsme nikoho nepředběhli, neboť před námi byli čerství koně, kteří neběželi předchozí závod, a tak prostě fyzicky už měli navrch. I tak jsme byli však spokojeni, neboť doběhnout předchozí závod v top 10 a ještě v druhém závodě skončit na vrcholu, co víc si (než bednu) přát. Zároveň jsme však cítili, že nebýt předchozího závodu, mohli jsme 100% urvat top 3. Ale je to pro nás znamení, že musíme víc dřít, aby i po menší zátěži před závodem jsme podali lepší výsledky!
  Dobíháme tedy společně k první občerstvovačce s poměrně velkým náskokem, a tak do sebe v klidu házíme iontáky a následně jdeme na 10 shybů. Ty uděláme rychle a vydáváme se na poslední část trati. Přitom se potkáváme s první běžkyní závodu s Kristýnou, se kterou pak běžíme až do cíle. Následuje první překážka ze 7km běhu a to plazení pod ostnáčem. Ostnáč je však skoro 50cm ve vzduchu, takže tentokrát i my můžeme plazení urychlit. Kristýna se z pod ostnáče dostává první, já ji následuji, Ondra za mnou. Běžíme jak tři gazely s dlouhým krokem pěšinkou v parku, kterým probíháme. Mezitím míjíme originální překážku jako přelézt větev stromu s, nebo bez, pomoci lana. Trasa dále pak pokračuje kopcem dolů, při čemž v rámci překážky je i slanění ze skály/z kopce dolů. Nic těžkého, ale za deště a bez jakýchkoliv jistících pomůcek se může překážka stát smrtelnou. Dole na konci slanění nebyly ani žádné zachraňující žíněnky, nebo balíky slámy. Toto bych jako radu pro organizátory určitě zmínil.
  No a dostáváme se k mé, myslím si, že už i velice oblíbené překážce, k hodu oštěpem. Opět dobíhám se stejnou myšlenkou v hlavě jako na MČR. Jestli oštěp nedám, pak jsem jako učitel TV zklamal. Beru proto oštěp velice obezřetně a mířím na balík slámy. Vypouštím oštěp z ruky a už při letu jsem si jist jeho 100% úspěšností. Než se stihnu zaradovat, oštěp je zapíchnutý v balíku slámy, a to znamená, že mohu pokračovat bez jakékoliv penalizace. Ondra bere oštěp bez rozmyslu a téměř bez jakékoliv emoce oštěp hází a zapichuje. Trochu mi to přijde směšné, jak já se snažím, abych ho dal a on si ho tam jen tak laxně hodí. Ale jsem rád, že oba překážku zdoláváme a společně pokračujeme dále.
  Přibíháme na vrcholek kopce, kde je hned na dohled několik překážek. Pouštíme se do první překážky, kterou je houpací sít zavěšená pod vyhlídkou. Je to v podstatě stejná sít jako byla na 15km běhu hned na začátku pod mostem. Bez obtíží oba zdoláváme a běžíme vstříc další překážce, kterou je přelezení řetězu cca 10m na druhou stranu bez doteku země. Vesměs také lehká překážka, avšak celkem bolestivá, protože šplh a sun po řetězu není úplně komfortní. Spolu s Kristýnou jsme si všichni 3 postěžovali a společně jsme zamířili na poslední překážku u kopce- nošení pytle. Pytle byly zcela nejlehčí, které jsme kdy nosili, a tak poměrně rychle zvládáme jeho vynošení a snošení. Jakmile pytel vyneseme na místo, kde jsme jej vzali, překážka pro nás končí a my můžeme pokračovat dál.
  Po této překážce vedla trasa už jen kopcem dolu směrem k aréně, což jsme už i slyšeli, takže jsme všichni šlápli do kroku. Jakmile jsme seběhli z kopce až úplně na rovinku, opět jsme stanuli tváří v tvář známé překážce- chůdám. Samozřejmě jsme chtěli překážku zdolat ale oběma nám asi po 2m uklouzla noha, a tak jsme oba šli společně na prvních 20 burpees v tomto závodě. Vzhledem k tomu, že jsme žádný hendikep ještě neměli, měli jsme to hotové coby dup.
  Následovalo tedy opět lovení mincí v kontejneru. Tentokrát však bylo v kontejneru celkem plno. Stálo zde asi 5 chlapů, kteří jen stáli, a vypadlo to, že nic nedělají. Neodpustil jsem si škodolibou poznámku, ať do té vody nemočí, při čemž se chlapci zasmáli a já šel lovit. Opět štěstí stálo při mně a svou minci jsem našel hned. Ondra naštěstí taky, ale já už byl mezitím na laně. Po laně už nás čekala jen poslední cílová 500m rovinka. Na rovince se uchopuji vedení a vedu Ondru v draftu. Takto přibíháme už k posledním překážkám k rourám. Ty zvládáme rychle, protože jsou plné vody, a tak jimi skvěle proplujeme. Přitom Ondra ještě popostrčí Kristýnu, čímž jí tak pustí gentlemansky před sebe. Zbývají 3 hroudy vody a opět stěna. Stěnu sice zkusím, ale tím, že jí zkusilo asi 1000 závodníků přede mnou, tak byla mokrá a pro závodníka bez hřebů už asi nereálná. Jdu tedy na poslední hendikep a sprintuji si to do cíle, Kristýna a Ondra v mých patách.
  Dobíhám na krásném 6. místě a Ondra na 8. Nakonec nás pak ještě z dalších vln předběhnou 2 závodníci, ale opět si top 10 udržíme. Jsme tedy spokojení, načež se dozvídám, že mne předběhl můj parťák z HH12 a ještě ke všemu to je on, kdo vyhraje 1. místo v týmech. Kamaráde, nikomu jinému než tobě bych to nepřál více, HH12 tým 1 forever. Gratulace.
  Přesto, že jsme ten den dokázali naběhat více než 25km, 2x jsme si udrželi TOP 10 umístění a nebýt podvodníků z prvního závodu, měli jsme i dvě bedny. Takto to skončilo tím, že máme ,,jen" jedno 3. místo v týmech za tento kratší závod J
  Děkujeme za velkou podporu hlavně sponzorům a fanouškům. Velké díky patří též organizátorům, kteří vymysleli skvělý závod s nadmírou originálními překážkami. Uvidíme se jistě opět znovu.
  Teď je třeba velkého psychického a fyzického odpočinku, protože nás příští týden čeká 200km běh ze Sněžky do Prahy. Držte nám palce, ať to přežijeme.