text: Vojtěch Jouza studoval hru na hoboj na pražské konzervatoři u prof. F. X. Thuriho a pak na pražské AMU u prof. J. Mihuleho. Na AMU vystudoval též dirigování. V letech 1989-1991 působil jako sólový hráč na anglický roh v Symfonickém orchestru hl. m. Prahy FOK, od r. 1992 je hobojistou v České filharmonii. Kromě toho se věnuje i komorní hře a dirigování; v r. 1982 založil Pražský barokní soubor, v němž působí nejen jako umělecký vedoucí a hobojista, ale též jako dirigent. V roce 1995 Vojtěch Jouza založil komorní sbor En Arché, jehož je sbormistrem a dirigentem, a od r. 2009 vede též plzeňský pěvecký sbor Česká píseň. Jako dirigent spolupracoval s mnoha významnými orchestry (Česká filharmonie, Pražská komorní filharmonie a další); kromě účasti na předních festivalech pravidelně koncertuje s Pražským barokním souborem v Japonsku.
  
  Švestky. Švestky jsou téma. Mám je tedy podstatně radši, než třeba populární cukety (taky téma jak hrom), ale oproti cuketám je s nimi podstatně víc práce. V první řadě je potřeba je docela rychle zpracovat. Pár dní v chladnějším prostředí sice vydrží, ale na nějaké trvalejší skladování to není. Za druhé je s nimi stran vypeckovávání dost práce. Pokud tuhle činnost samozřejmě neberete jako formu relaxu. Já teda určitě ne. A za třetí (a to mi přijde nejpodstatnější) dozrávají zpravidla všechny najednou. A tím se to právě celé komplikuje. Všude jsou švestky. Na stromě, pod stromem (pokud zaspíte), ve sklepě, v lednici, v přepravkách, v košících, v mísách, v mrazáku (pokud nestíháte), v pupících (mňam a au).
  Loni jsme měli švestky vpravdě luxusní, ze zahrady od Mužovo rodičů. Dozrálé tak akorát, sladké, a zdravé. Jestli měla červíka každá dvacátá! Hřích nevzít si je a ještě větší nezpracovat je. Jenže při tak obřím množství, které se v Jeskyni ocitlo, dá docela práci vymyslet, co s nimi. Letos bude podle všech předpovědí švestková sezóna slabší, ale hádám, že i tak se tenhle rozcestník neztratí.
  První způsob, jak švestky uchovat na zimu, je zmrazení. Zmrazit je můžete buď celé i s peckou (např. do knedlíků), rozpůlené vypeckované (do koláčů), nebo ve formě pyré (tedy svařené a rozmixované). V prvních dvou případech se držte toho, že švestky po vytažení z mrazáku nechte jen povolit. Tak, aby šly před použitím pohodlně oddělit od sebe. Ovoce mražením mění konzistenci a jakmile rozmrzne úplně, rozbředne a špatně se s ním manipuluje. Já švestky mrazím po půlkách rovnou, ale můžete použít celkem vychytaný způsob, kdy je očištěné a vypeckované rozložíte na tácek, ten celý vložíte do mrazáku, a teprve až promrznou a ztuhnou, sesypete je do sáčku a uložíte natrvalo. Tenhle způsob využijete v případech, kdy potřebujete použít jen pár kousků - ovoce jde lépe oddělit, aniž byste ho museli nechat povolit. Švestky každopádně mrazte jen dobře vyzrálé a bez vad a skladujte je maximálně rok, od sezóny do sezóny (pro zachování plné kvality a chuti se doporučuje dokonce jen půl roku). Kyselé budou jinak ještě kyselejší. Sladké naopak chutnější. O dalších způsobech mrazení jednotlivých druhů ovoce se víc dočtete jinde (a vřele to doporučuju).