text: Červen 2014 « Archiv | Get busy living!
  The perks of dating basketball player
  1. června 2014 v 21:16 | LoveShy | Fotočlánky - víc fotek než textu
  Občas si říkám, že bych se chtěla v nějakých ohledech změnit. Být větší sobec a mít ostřejší lokty, míň vybuchovat, žárlit a hrotit drobnosti. Tak momentálně prdim na svou poctivost a slušnost. Jsem v soutěži MISS BLOG a dostala jsem se do finále. Hlasy jsem si doposud vůbec nikde nesháněla a jsem ráda, že se i tak držím na vysokých příčkách. Přesto bych ráda vyhrála poukaz na knihy a nechci se nechat porazit jakoukoli slečnou co to rozešle po všech svých kámoších. Jen chci požádat o podporu, TADY jsem pod číslem 11, ale v případě, pokud se vám nelíbí někdo jiný, chci to jen víc rozšířit. Budu ale moc ráda, když se udržím v první trojce, mrzí mě, že je soutěž postavená takhle na veřejném hlasování. Děkuji děkuji děkuji.
  Co se týče mých posledních dní.. Cítím na sobě, že je mi trochu lépe. Horších dnů je méně a když už, tak to není tak strašný. Mám letní práci, takže to je takový odrazový můstek do nového života. Budu brigádně dělat náročnější fyzickou práci v jedné firmě za slušné peníze a těším se, že budu donucena vstávat brzy, budu neustále v pohybu, což mému tělu jedině prospěje a vydělám si peníze, za které plánuji si udělat radost mnoha drobnostmi i potřebnostmi. Nepopírám, že se ve mě za ty dlouhé měsíce prázdnoty nedrží strach a pochybnosti o tom, co jsem a nejsem schopná zvládnout. Ale musím do toho teď skočit strach nestrach a věřit ve vše lepší.
  Bývá teď moc krásně, dočetla jsem plno skvělých knih a jsem do jejich světů ponořená až po uši. Když ale zaklapnu knihu a odložím ji na polici, ponořím se do svého světa. Toho, kde sice neexistují dokonalí muži a happyendy, ale za to je to svět, ve kterém si kapitoly píšu sama. Je v něm tedy hodně trápení a slz, posmrkaných kapesníků, rozteklé řasenky Maybelline, probdělých nocí a dnů v jakémsi nevědomí. Ale je fajn, navzdory tomu, že to není jen samý smích a krásno. Nakonec mi v paměti stejně utkví to lepší.
  "Je to stejně zvláštní, viď, když ležíš takhle na zemi a díváš se k nebi, jak se ty bílý mraky do sebe vpíjej a tvořej útary a ty si jen můžeš představovat jako co vypadají.. třeba támhleten - vypadá jak parník.. tamtenc zas jak drak. A těch vrstev kolik tvoří, člověk si myslí, že stačí jen natáhnout ruku a dotkne se měkoučký hmoty.. jako malej jsem myslel, že si do mraku jde lehnout, to si asi myslí každý dítě. Ale ty mraky.. dyť to je několik kilometrů vysoko, trvá dost dlouho, než tam doletíš. Je vidět, jak jsou některý vrstvy níž, některý výš a navzájem se předhání.. sleduj. Stejně je to divný, kde se tak z ničeho nic berou. Prostě jsou a jdou dál. A taky je divný, že hluboko pod náma je Austrálie. A nikdo z nás ze Země nespadne, ani nevíme co znamená co je nahoře a dole. A vysoko nad náma je zas vesmír, Mars, Jupiter.. víš co myslim, nevim kde přesně tam jsou, ale jsou tam. Někde nad náma.."