text: Autor: Vlaďka Růžičková <>, Téma: Patroni, Vydáno dne: 02. 03. 2007
  Jméno Barbora prý původně, tedy v dobách římského impéria, označovalo barbarku (Barbara), tedy ženu, která nebyla římskou občankou.
  Sv. Barbora podle legendy žila ve 3. století po Kristu a byla jednou z nejpopulárnějších světic středověku.
  Narodila se v rodině bohatého kupce, pohana a nepřítele křesťanství. Otec se snažil dceru ochránit před nebezpečím okolního světa; zejména před zakázaným křesťanským učením, které sám považoval za velké zlo. Proto pro dceru nechal postavit kamennou věž vybavenou veškerým komfortem a přepychem; v té ji zavřel. Netušil však, že mezi sloužícími jeho domu je i jeden tajný křesťan. Tomu se Barboru podařilo obrátit na křesťanskou víru. Otec u ní však jednou měl nalézt křížek a tím se vše prozradilo. Následovaly prosby, aby dívka svou víru odvolala, bezvýsledné. Barbora skončila pro svou víru mučednickou smrtí; zde se podrobnosti rozcházejí, ale ještě tak nejmírnější verze je ta, podle které otec pln nenávisti své dceři sťal hlavu vlastní rukou. Nikoho asi nepřekvapí, že v tu chvíli sjel z čistého nebe blesk, který otce – vraha na místě sežehl.
  Širokého rozšíření pak též doznává zvyk řezání tzv. barborek, tj. třešňových větviček, uřízlých 4. prosince, které dány do vázy, rozkvétají o vánocích. Svatá Barbora je též uctívána jak nebeská zprostředkovatelka šťastné "hodinky smrti".
  Zemřela r.237 n.l. Je patronkou hasičů v románských zemích (Itálie, Francie) a rovněž všech, co pracují s ohněm, tedy též dělostřelců, pyrotechniků a rovněž horníků (nejen u nás). Svátek má 4. prosince.