text: Tento měsíc 2738
  Celkem 184932
  Domů Svatá Rodina
  IKD Report
  Čtvrtek, 10 Říjen 2013 22:38 | Napsal uživatel adminnov | | |
  V neděli 22. ledna, o Slavnosti zasvěcení rodin pod ochranu Svaté Rodiny z Nazaretu, byla v chrámu sv. Mikuláše v Jaroměři
  "odhalena" ikona Svaté rodiny. Tímto počinem chtěl duchovní správce P. Jerzy Zięba, kněz Kongregace Misionářů Svaté Rodiny,
  obrátit pozornost nás věřících na problematiku současné křesťanské rodiny a vyzdvihnout její jedinečnou a nezastupitelnou
  úlohu. Svatá Rodina by měla být příkladem a oporou zejména v dnešní době, kdy je tradiční pojem rodiny různým způsobem
  ohrožován a scestnými společenskými i legislativními normami je snižován smysl její existence. Často je v médiích
  skloňován pojem "krize rodiny". V homilii otec Jerzy zdůraznil nutnost promoci rodinám v pastorační oblasti, neboť
  současnou křesťanskou rodinu může oživit jedině hluboká víra: "Pojem manželství je pozvolna nahrazován slovem partnerství.
  Pozorujeme snahy posunout svobodu člověka až za hranici Bohem daných morálních zákonů." Jako cíl snažení pak otec
  Jerzy formuloval nezbytnost "obnovení rodinného života tak, jak to bylo od prvopočátku Bohem a Stvořitelem stanoveno
  k prospěchu člověka i celého lidstva". Při této slavnosti otec Jerzy zasvětil celou farnost a v ní žijící rodiny pod ochranu
  Svaté Rodiny z Nazareta, a to nejen ty "spořádané", nýbrž i ty duchovně hluché, rozbité, rozvedené, znovu oddané, jež
  Církev také neodmítá, ale nabízí jim pomoc a vkládá je do náruče Božího Milosrdenství.
  Aktualizováno (Čtvrtek, 16 Listopad 2017 23:03)
  Homilie na slavnost zasvěcení rodin pod ochranu Svaté Rodiny z Nazaretu. Jaroměř - 22. ledna 2006
  Středa, 16 Leden 2013 20:56 | Napsal uživatel adminnov | | |
  Dnes v naší farnosti prožíváme mimořádnou slavnost. Dnes jsme zváni upoutat své pohledy na Svatou Rodinu, na Marii, sv. Josefa, kteří s Ježíšem tvoří svatou nazaretskou rodinu.
  Církev zde předkládá veliký význam této Rodiny z Nazaretu pro nejdůležitější úlohu, kterou má každá pozemská rodina v životě člověka.
  V roce 1994, který se slavil v Církvi jako Rok rodiny, ve svátek Obětování Páně, svatý Otec Jan Pavel II., vydal Dopis Rodinám, směrovaný rodinám žijícím v různých místech i kulturách. Bylo to v šestnáctém roce Jeho pontifikátu. Papež začal svůj list slovy: "Rok Rodiny slavený v Církvi je pro mne vhodnou příležitostí, abych zaklepal na dveře vašich domovů. Toužím totiž po tom, abych se s vámi všemi setkal a předal vám zvláštní pozdrav". Tento obzvláště srdečný dopis, a nadevšechno vyhlášení Roku Rodiny, bylo nejlepším svědectvím, jak mnoho si cenil papež role rodiny v životě společnosti. V listě dále čteme: "Uprostřed mnoha cest Církve, je rodina první cestou a z mnoha důvodů nejdůležitější. Je cestou všeobecnou, a přitom vždy zůstává cestou významnou, jedinou a neopakovatelnou, tak, jak neopakovatelný je každý člověk. Rodina je tou cestou se kterou je člověk vždy úzce spojen. Vždyť normálně každý z nás přichází na svět v rodině, je možno tedy říci, že rodině vděčí za samotnou skutečnost, že je člověkem".
  Svatý Otec pokračuje v této myšlence a konstatuje " jak velice osamělý se cítí člověk, který nemá rodinu" a že " Církev objímá svou mateřskou péčí všechny, kteří se v takových situacích nacházejí". Svatý Otec pokračuje ve svých úvahách dále a píše, že "člověk vychází z rodiny, aby následně v nové rodině uskutečnil své životní povolání". Dokonce i tehdy, když někdo volí život bez rodiny, vždy nachází vztažný bod k rodinnému životu.
  Jan Pavel II. připomíná, že rodina má svůj počátek v lásce, kterou Bůh Stvořitel zahrnuje sebou stvořený svět. Jako vzor křesťanské rodiny ukazuje Svatou Rodinu z Nazaretu. Snaží se též připomenout skutečnost, že rodina je "malá domácí církev". A ve svém dopise ukazuje ne pouze na funkci rodiny, ale i na šťastné soužití v rodině.
  Nabízím srdečně četbu tohoto papežského listu. Jeho obsahem jsou nadčasové myšlenky a měly by být základem úsilí o dobré a řádné fungování rodiny.
  Dnešní rodina je různým způsobem pokoušena. Vydávají se ohromné peníze na tvoření programů nasměrované proti rodině, snažících se rozbíjet její jednotu a snižovat smysl její existence. A o tom také mluví Jan Pavel II. varující před nebezpečím zahlušování vlastního svědomí, protože tímto způsobem: "Zkresluje se to, co opravdu je dobré a krásné, a lidskou svobodu vydává na pospas otroctví zlu". Proto také papežem vyhlášený Rok Rodiny měl poukázat na to, že dnešní rodina potřebuje pomoc z mnoha míst a zároveň pomoc Církve.
  Rodina dnešní doby je rovněž vážným předmětem pastorační práce Církve. Jan Pavel II. vyzývá k modlitbě v rodině, za rodiny a s rodinami. Nejlépe se k tomu hodí modlitba Páně "Otče náš". Přece na tom, jaké budou naše rodiny, bude záležet i kvalita víry. A v důsledku toho i kvalita našeho života. Nelze tedy nechat rodinu samu sobě, nestarat se o její formaci a nedbat na její duchovní život. Z rodiny vycházejí ti, kteří utvářejí život národů, rodina dává základy kultury. Vždyť rodina také dává budoucí kněze.
  Trápíme se nad rozbitými rodinami, nad rozvedenými manželstvími, nad dětmi, které vyrůstají v takových podmínkách, ale též nad rodinami, kterým peníze nebo kariéra zatemnily to, co je v životě nejdůležitější. Papež zde dává jednu radu: Rodinu může oživit hluboká víra. Opravdovou dlouhotrvající sílu může dát pouze Bůh, který dal jako pomoc člověku nejenom svého Syna ale i Jeho Matku a svatého Josefa, muže čistého a pokorného srdce, bezvýhradně plnícího Boží vůli. Svatá Rodina z Nazaretu je tedy jedinečným vzorem a ideálem pro duchovní i mravní obrodu rodinného života i v naší době.
  Rovněž Papež Benedikt XVI., již na počátku svého pontifikátu projevil svou starost o rodiny a řekl: "Rodina dnes prožívá krizi. Svatá Rodina přestává být ideálem. Kdo však nahradí lásku, víru, vzájemnou úctu rodinám současnosti? Nebude dobré vrátit se a znovu se začít učit žít podle života v Nazaretu?"
  Jako váš duchovní otec a kněz Kongregace Misionářů Svaté Rodiny toužím dnes zasvětit do ochrany Svaté Rodiny z Nazaretu naši farnost i každou jednotlivou rodinu.
  Jistě všichni sledujeme dění nejen kolem sebe ale i v celé společnosti. Pojem manželství je pozvolna nahrazován slovem "partnerství". Pozorujeme velice nebezpečné snahy posunout svobodu člověka až za hranici Bohem daných morálních zákonů. Z rodinného života se čím dál více vytrácí prožívání vzájemného společenství úcty a lásky rodičů a dětí. Množství povinností a osobních zájmů zužuje prostor rodinné komunikace na nejnutnější minimum. Je potřeba obnovit rodinný život tak, jak to bylo od prvopočátku Bohem a Stvořitelem stanoveno k prospěchu člověka i celého lidstva. Jediné možné řešení, jak vyjít z krize narušených společenských vztahů, je zasvěcení rodin a rodinného života do ochrany Ježíše, Marie a Josefa.
  Proto je dnes tato výjimečná slavnost. Proto jsem pro vás obstaral tento obraz - ikonu, který je zároveň symbolem naší řeholní rodiny. Proto chci zasvětit v první řadě celou naši farnost-farní rodinu pod ochranu Svaté Rodiny.
  Chci zasvětit zároveň všechny rodiny, které žijí spořádaným životem, aby měly i nadále dost sil a odvahy vydávat dnešnímu světu svědectví o tom, že rodina, ve které je na prvním místě a středem Ježíš Kristus, dokáže přes všechny těžkosti všedního života vysílat do svého okolí radost, pokoj, porozumění a lásku.
  Zasvětím také rodiny, které křtem patří do Kristovy Církve ale křesťanské zásady jsou pro ně málo důležité. Je potřeba, aby se nad sebou zamyslely a rozhodly se jít po té jediné a správné cestě - po cestě Evangelia.
  Myslím také na rodiny, které sice chodí do kostela a Boží Slovo poslouchají. Jsou však duchovně hluché a tak odmítají viditelné projevy naší vnitřní zbožnosti. Chci i za ně prosit, aby se nestyděly a dokázaly svou víru také spontánně projevit i navenek.
  Boží pomoc potřebují také rodiny rozbité. Ty, které se dostaly v důsledku nezvládnutelných problémů a těžkostí na okraj propasti a hrozí jim rozpad. U Boha není nic nemožného a proto, je-li ještě čas takové rodiny sjednotit, věřím, že položí-li své bolesti v pokoře a důvěře před oltář, Svatá Rodina je nenechá bez pomoci.
  Při tomto zasvěcení chci do Božího Milosrdenství vložit také rodiny rozvedených a znovu oddaných. Ani ty Církev neodmítá. Objímá je a nabízí jim svou pomoc a péči. Tyto rodiny se nemají vzdávat života v Církvi, ale podle svých podmínek mohou i ony žít hodnotným křesťanským životem.
  Moji drazí, otevřel jsem vám své srdce a byl bych rád a toužím po tom, aby moje slova nezapadla do prázdna. Aby v srdci každého z vás, kteří jste zde přítomni a prostřednictvím Ducha Svatého i v srdcích těch, kteří dnes nemohli nebo nechtěli přijít, zůstalo alespoň něco málo z toho, co jsem vám chtěl říci.
  Aby milosti, které vám a vašim rodinám jako kněz chci vyprošovat a mocí Boží zprostředkovat, třeba pomalu ale jistě přinesly užitek naší farnosti, všem vašim rodinám a každému z vás osobně.
  Ježíši - Maria - Josefe, zachraňte duše,
  zachraňte rodiny,
  zachraňte celý svět! Amen.
  P. ThLic. Jerzy Stanislaw Zięba MSF
  Aktualizováno (Středa, 16 Leden 2013 21:12)
  Rady Jana Pavla II. rodině
  Středa, 02 Leden 2013 11:56 | Napsal uživatel adminnov | | |
  Jediným pramenem manželské lásky je Ježíš Kristus, který je neustále přítomný ve svátosti manželství. Svátost manželství má velikou moc! Manželé si mohou být jisti, že skrze tuto svátost dostávají sílu od Boha a milost, která je bude provázet celým životem. Je to tajemství víry. Kéž by nikdy nepřestali čerpat z tohoto pramene, který přijetím svátosti manželství tryská do jejich života.
  Svátost manželství nese s sebou milost, která náš lidský život má utvrzovat v Bohu a neustále směřovat k Němu. Duchovní a nadpřirozená Boží milost je cestou k vaší spáse v budování manželství a rodiny.
  Proto se stále obracejte k Boží milosti, aby byla přítomná v modlitbě i běžném všedním životě. Obracejte se na ni zvláště tehdy, když se na své cestě potýkáte se starostmi a zkouškami. Kristus touží být vždy s vámi! Ať vaše láska nikdy nepřestane čerpat z té lásky, kterou On si zamiloval. Jen tak se tato láska nikdy nevyčerpá, nezklame vás.
  1. Bez návratu ke Kristu se neobnoví porušené rodinné vztahy.
  Víme, že to zlo, které pochází od dědičného hříchu, dřímá v duši každého člověka a lehce dává o sobě vědět po narušení manželství a rodiny. Především v prostředích, kde tolik záleží a závisí na lásce, na pravé lásce, člověk podléhá sobectví, a pak nemá ohled na druhé ani na své nejbližší. Uráží tak Boha a stává se příčinou spousty neštěstí a zla. Za těmito případy tu stojí právě živý člověk, tragédie jeho srdce, jeho života a jeho povolání. Rozvody... vysoký počet rozvodů. Jejich příčinou jsou věčné hádky a konflikty v mnoha rodinách, časté opouštění rodiny dlouhotrvajícím pobytem v zahraničí jednoho z manželů. Kromě toho čím dál častěji dochází k uzavření se rodiny jen do vlastních záležitostí, problémů, je neschopna se otevřít jiným, nevidí problémy druhého člověka nebo jiné rodiny. Často zaniká opravdový vztah uvnitř samé rodiny, někdy chybí hlubší láska mezi rodiči a dětmi nebo mezi sourozenci. Mnoho rodin trpí alkoholismem.
  Porušené rodinné vztahy se neobnoví, nevyléčí se z ran lidských slabostí a hříchů bez návratu ke Kristu, do smyslu svátosti manželství.
  Mluvím k vám, bratři a sestry, abyste znovu a znovu využívali Boží dar manželů a rodičů, který je ve vás skrze svátost manželství. Jen tato svátost dává sílu k úplnému odpuštění druhému, usmíření se, vzchopit se a jít dál společnou cestou. Přes ni se obnovuje a oživuje lidská láska, identita, a pravdivost lidských slibů.
  Život nás učí, že zkouškou manželské lásky je celý život.
  Ne pouze tehdy je velká a opravdová, když se zdá jednoduchá a příjemná, ale i tehdy, kdy se potvrzuje v těžkých zkouškách života, podobně jak "zlato v ohni". Dost ubohé mínění o lidské a manželské lásce by měl ten, kdo by si pomyslel, že v čase zkoušky tím, když mizí zamilovanost, končí i láska a radost. To vlastně tehdy ukazují lidské city svojí trvalost, tehdy se umocňuje oddanost druhému a citlivost, protože opravdová láska nemyslí na sebe, ale na to, co udělat dobrého pro milovanou osobu, její největší radostí je štěstí těch, které miluje.
  Je velkou chybou si myslet, že člověk bude lépe žít neustálým začínáním od nuly, když využije úplně svých možností změnou partnera kdykoli po tom zatouží, než kdyby přes problémy a těžkosti zůstával věrný jednou vyslovenému "ano". Člověk, který vycouvává od kdysi vysloveného "ano", oddaluje se od slíbené věrnosti, zahazuje kdysi darovanou lásku, odtrhuje se od základu, na kterém se opírá jeho vlastní život. Ztrácí domov, potápí se ve hříchu, který na začátku láká, ale potom nekontrolovatelně vede k izolaci, ke ztrátě vlastní identity, k sebezničení. Slovo "věrnost" znamená věrnost partnerovi, s kterým jsem byl svázán svátostí manželství před Bohem, věrnost sobě samému, protože sám jsem vyslovil ono "ano".
  Je to věrnost nezávislá na plynoucím čase a stupni seberealizace, věrnost k druhému člověku takovému, jaký je. Taková věrnost není jen základem manželství a rodiny, samotné existence člověka, ale také je známkou důvěry a pořádku, bez kterých by se lidskost rozbila na trosky.
  Bohužel nechybí v současném světě lidé, kteří lákají manželé a rodiny k jednoduššímu "štěstí". Prosím vás, abyste se nedali zlákat. V představách o problémech, které může manželství přinést, nedejte se zlákat lehkým řešením jako je rozvod, když skutečně jsou to řešení jenom navenek. Křesťané vědí, že manželství, přirozený svazek, který je nerozlučný, bylo posvěceno Kristem, je článkem věčné lásky mezi Ním a jeho církví. (srov. Ef. 5,22). Křesťanské rodiny najdou sílu a pomoc k překonání překážek, které ohrožují jejich jednotu, účastí na svátosti smíření a svátosti Oltářní. Neměly by přitom zapomínat, že jejich opravdová láska se utvrzuje v těžkých chvílích.
  2. Růženec - poklad, který je nutné odkrýt. Je potřeba se vrátit k modlitbě v rodině.
  Církev vždycky poukazovala na zvláštnost modlitby růžence, na společnou modlitbu, svěřující jí všechny problémy. V dobách, kdy byli křesťané pronásledováni, byla smyslem této modlitby ochrana před nebezpečím a Matka Boží Posvátného Růžence byla uctívána jako přímluvkyně o spásu. Dnes této modlitbě svěřuji mír ve světě a naše rodiny. Tak jako modlitba o mír, byl růženec vždycky modlitbou rodiny a za rodinu. Kdysi tato modlitba byla nejdůležitější modlitbou křesťanských rodin a nepochybně pomáhala udržovat je v jednotě. Udělejme vše proto, aby se toto cenné dědictví neztratilo. Je nutné vrátit se ke společné modlitbě v rodině a k modlitbě za rodiny, modlit se modlitbu růžence. Rodina, která se modlí společně, zůstává jednotná. V modlitbě růžence obdržíme sílu k řešení našich problémů.
  Díváním se na ukřižovaného Ježíše získává každý člen rodiny sílu podívat se vzájemně do očí, porozumět si, prokazovat soucit, vzájemné si odpouštět a žít v příměří lásky obnoveným skrze Ducha Svatého.
  Příčinou problémů, hlavně v ekonomicky rozvinutých společnostech, je skutečnost, že lidem chybí vzájemná komunikace. Často jsou chvíle, kdy lidé mohou být spolu, ale promarní je u televize. Vrátit se zpátky k modlitbě růžence v rodině znamená přijmout do každodenního života jiné představy o životě: mít před sebou obraz Vykupitele a obraz Jeho Matky. Rodina, která se společně modlí růženec, vytváří prostředí domu v Nazaretu: Ježíš stává se jejím středem, dělí se s Ním se svými radostmi i tím co je trápí, do Jeho rukou vkládají své potřeby, touhy, On dává naději a sílu do dalšího života. Modlitbě růžence máme svěřovat naše děti, jejich výchovu. Dnes ve společnosti rozvinutých technologií, konzumu a globalizace běží všechno rychle, zvětšují se rozdíly mezi generacemi. Rodičům je obtížné zvládat všechny etapy života svých dětí. Mají strach z nebezpečí, které dětem hrozí. Často je čeká zklamání, bolest, když jejich děti podléhají drogám, nevázanému způsobu života, a pocitům beznaděje. Růžencová modlitba za děti a ještě lépe s dětmi, je vychovává už od nejmladších let k tomuto každodennímu momentu společné modlitby celé rodiny. Není sice řešením různých problémů, ale určitě je duchovní pomocí, kterou bychom neměli brát na lehkou váhu. Díky nedbalému, bezmyšlenkovitému odříkávání této modlitby se růženec zdá pro dnešní děti a mládež modlitbou nepříliš zajímavou. Možná, když obohatíme růženec odpovídajícími symbolickými a praktickými prvky, pomůže to k jejímu porozumění a docenění. Avšak samozřejmě bychom měli zachovat základní strukturu této modlitby. Proč to nezkusit?
  Ve společné modlitbě s celou rodinou zveme Krista, aby byl uprostřed nás manželů, rodičů a dětí. Z celého srdce vás nabádám, aby vaše domy byly místy modlitby, ve kterých je přítomný Bůh. Domy, které se dělí s bližními svou pohostinností, modlitbou a chválením Boha. Rodiče učí děti žít v rodině, společně se modlit, dívat se na svět křesťanským pohledem shodně s Evangeliem. Děti se učí, že v životě existují věci důležitější než peníze, prázdniny a zábava. Kolik je takových společných chvil, které by měly na rodinu větší vliv než společná modlitba? Modlitba probouzí úctu k Bohu a vzájemnou úctu k sobě navzájem. Dává radostem a smutkům, nadějím a rozčarováním, všem událostem a náhodám, perspektivu Božího milosrdenství a opatrovnictví. Nejsvětější Srdce Ježíšovo pomáhá rodině ještě více se sjednotit a zároveň v ní probouzí větší připravenost službě církve i společenství. V žádné křesťanské rodině by neměla chybět společná modlitba před jídlem. Vím, že nejeden člověk by se musel tomu přizpůsobit, ale odložte falešný náboženský stud a modlete se společně!
  3. Přijímejte dar života jako největší milost od Boha
  Narození dítěte představuje pro rodiče více starostí, zvýšení výdajů. Vzniká z toho otázka: Proč máme mít dítě? Potřebujeme jej? Bezstarostný život, hon za penězi a kariérou jsou tak velkým pokušením, jej nemít. Není ale ono darem? Každé dítě, které přichází na svět je "obrazem" Boha, je darem života, lásky a naděje. Modlím se za děti - narozené i nenarozené - ve všech koutech světa: Nechť každé z nich zůstane přijaté a zahrnuté láskou.
  Změňte svůj pohled na počaté dítě. A to i tehdy, jestli se objevilo nečekaně, ono nikdy není vetřelcem nebo agresorem. Je lidskou osobou, která má nárok na to aby mu rodiče neodmítali rodičovskou lásku, i kdyby je to stálo velkého úsilí.
  Svět by se změnil v noční můru, kdyby manželé nacházející se v existenčních problémech, viděli ve svém počatém dítěti pouze břemeno a ohrožení svojí existence, a naopak kdyby manželé, kteří jsou dobře zajištěni, viděli v dítěti nepotřebný a nákladný doplněk života. Znamenalo by to pak, že v lidském životě se už láska nepočítá.
  Od chvíle oplodnění vajíčka v lůně matky se začíná život, který není životem otce nebo matky, ale nové lidské bytosti, která se rozvíjí samostatně. Tuto skutečnost uznává novodobá genetika a potvrzují ji cenné důkazy. Bylo dokázáno, že od první chvíle se vyvíjí živá bytost: Člověk, konkrétní člověk, jehož vlastnosti jsou jedinečné. Oplodněním začíná život člověka, i když uteče spoustu času, než každá z jeho potenciálních schopností se úplně vytvaruje, aby mohla být využita.
  Šťastný je manžel, který s Boží láskou přijímá velký dar lásky své ženy a zároveň sám se své ženě odevzdává. Šťastní jsou oba, když jejich manželské soužití je spojeno s odpovědností za dar života. Je to opravdu velké tajemství a velká odpovědnost dávat život novým bytostem, stvořeným podle obrazu a podobnosti Boha. Nikde jinde Bůh není tak přítomen a nikde jinde se neukazuje člověku tak hmatatelně, jako ve své tvůrčí činnosti jako Dárce daru lidského života.
  "Cti svého otce i matku svou" - říká čtvrté Boží přikázání. Ale aby mohly děti ctít své rodiče, musí být přijaté jako Boží dar, protože každé dítě je Božím darem, který je někdy těžké ho přijmout, ale přesto je to největší dar, který nelze ocenit.
  Bůh vás, rodiče, pověřil zvláštním posláním. Aby zachoval lidský život na zemi, založil rodinu. Vy jste prvními strážci a ochránci ještě nenarozeného života, ale už počatého. Přijímejte dar života jako největší Boží milost, jako Jeho požehnání rodině, národu a církvi. Obracím se ke všem otcům a matkám na celém světě, ke všem lidem bez výjimky: Každý člověk počatý v lůně matky má právo na život! Lidský život je neopakovatelný a zjevuje se v něm jedinečnost samotného Stvořitele. Nikdo nemá právo zničit nevinnou lidskou bytost. Sám Bůh je Pánem života člověka, kterého stvořil tak, aby byl obrazem podle jeho podoby (srov. Gn. 1,26-28). Lidský život má svatý a neporušitelný charakter, ve kterém se zjevuje neporušitelnost samého Stvořitele. Bůh chrání život jednoznačným zákazem vysloveným na Sinaji: "Nezabiješ." (Ex 20,13)