text: V letech 1879-80 byl vytvořen a roku 1881 slavnostně odhalen v Domažlicích Příhodův pomník, který se nachází v nynějším Příhodově parku, založeném na někdejších hradbách. Nejstarší domažlická moderní socha, jedno z prvních děl národního sochaře Josefa Václava Myslbeka, zaujímá střed tohoto parku. Antonín Příhoda (1668 - 1749) byl domažlický děkan a vikář, podporovatel chudých - zejména studentů, ale také přírodovědec a pěstitel ovocných stromů.
  Na bráně a pilířích přilehlé ohradní zdi kláštera augustiniánů v Domažlicích stojí sochy světců od Fr. Ringelhahna. Jejich restaurování proběhlo v létech 2002 – 2006.
  Cyklus stylizovaných dokumentů o architektuře českých měst. Zajímavou naučně vzdělávací formou s humorem a nadsázkou provádí diváka po možná méně známých, ale neméně významých architektonických památkách vybraných českých měst. Průvodcem je akademický architekt a herec divadla Sklep David Vávra. Ten v sobě spojuje odbornou erudici se vtipem a schopností zaujmout a pobavit. Pět hodin v balóně nad krajinou Českého lesa prožije svérázný průvodce a básnící architekt David Vávra v dalším dílu oblíbeného cyklu. Část tohoto 61. dílu Šumných měst se věnuje Domažlicím - Chodskému domu, restauraci Dubina, bývalé budově OVKSČ, pomníku padlým první světové války a pomníkU obětem druhé světové války.
  Klášter augustiniánů v Domažlicích byl založen v roce 1287 králem Václavem II. V době husitských válek v roce 1421 byl klášter domažlickými husity pobořen a zcela zničen. K němu patřící gotický klášterní kostel Nanebevzetí Pany Marie však zůstal zachován. Téměř dvěstě let - po celou dobu patnáctého a následného šestnáctého století zůstal klášter v rozvalinách. Teprve v roce 1671 byla započata jeho obnova, která byla dokončena v roce 1746, ale při požáru následujícího roku byl nově opravený klášter znovu poškozen. O tři roky později však již opravený konvent sloužil svému účelu. Další stavební úpravy kostel prodělal v roce 1774 a v letech 1892 – 1893. Klášter společně s klášterním kostelem tvoří velmi historicky a architektonicky zajímavou dominantu západního konce domažlického náměstí Míru. Na konci 20. a počátku 21. stol. probíhají stále práce na opravách kláštera, který nyní slouží jako Základní umělecká škola.
  Pomník rodáka z Domažlic - slavného lékaře, mecenáše a politika, zemského poslance MUDr. Antonína Steidla (1832 - 1913) od sochaře Čeňka Vosmíka (1921) zdobí první domažlický park, nynější parčík Steidlův s částečně zachovanými oběma městskými zdmi i valem.
  Otevírací doba: So, Ne a státní svátky od 10 do 12hod (po dohodě na násl. telefonních číslech) Kontakt: email: info@hasicipostrekov.cz Tel.: 732 509 319, 737 339 910 Vstupné: Dobrovolné
  Památník na prostranství před kostelem sv. Martina s nápisem: "Na památku stého výročí pobytu - spisovatelky Boženy Němcové ve Všerubech 1847 - 1947 věnuje N.J.P. Všeruby." V těchto létech ve městečku pobývala Božena Němcová, protože její manžel zde zastával funkci finančního úředníka a oodtud Němcová čerpala některé náměty ke svým povídkám.
  Za kostel sv. Archanděla Michaela v městečku Všeruby je na hřbitově v rohu náhrobek se jménem - Jiří Leopold Weisl - lékaře a milovníka regionální historie. Narodil se roku 1804 v židovské rodině a jeho původní jméno znělo Jachim Löbl Weisel. Mládí prožil v pražském židovském ghettu, z jehož prostředí čerpal náměty pro své první povídky. V období doktorské praxe ve Všerubech se zamiloval do dcery Karla Pavlovského, který pracoval v městečku jako celní úředník. Před svatbou musel Weisel opustit židovskou víru a nechal se pokřtít. To byl rozhodně krok ojedinělý a neslýchaný. Křest se konal v roce 1843 v kostele sv. Anny na Tanaberku. Po svatbě se Weisel věnoval sbírání židovského a šumavského folkloru, své příspěvky publikoval v časopisech a lidových kalendářích. Nezanedbával však ani lékařskou praxi, jejíž výsledky byly ceněny také v sousedním Bavorsku. Do historiografie regionu se Weisel nesmazatelně zapsal historickým pojednáním "Der Choden – prozess", kde mimo jiné líčí také spor Koziny s "Lomikarem". Jan Sladký Kozina (10. září 1652, Újezd u Domažlic - 28. listopad 1695, Plzeň) byl legendární vůdce chodského povstání na konci 17. století. Kozina symbolizuje odpor českého lidu proti německému útlaku v době temna po bitvě na Bílé hoře. Popraven 28. listopadu 1695 v Plzni oběšením. Jméno dostal podle statku Kozinec, kde bydlel. Weisl sepsal již v roce 1848 jako první práci o chodském procesu mezi Chody a Lamingenem. Historické údaje získal ze stadionského archivu v Koutě na Šumavě. Z Weiselovi studie čerpali ostatní beletristé i historiografové údaje o Chodech a Lamingerovi ještě ve 20. letech minulého století. Právě tato Weiselova práce přilákala na Chodsko Aloise Jiráska a dala hlavní podnět k napsání Psohlavců, kteří by bez Weisla nemohli vůbec vzniknout. Weislův životopis a výbor z jeho díla vydal v roce 1926 J. Blau. Weiselovými povídkami se prolíná motiv nešťastného sňatku mezi Židem a křesťankou. Je tedy zřejmé, že se sám těžce vyrovnával se svým přestupem na novou víru a jeho manželství nebylo bez problémů.Díky svým zájmům navázal bližší kontakt s Boženou Němcovou, která ve Všerubech žila v letech 1847 – 48. Česká spisovatelka si Weisla vážila také pro jeho pokrokové politické názory. Dne 31.března 1873 Weisel zemřel. Přesto, že nově přijaté víře zřejmě nikdy neuvěřil, byl pohřben na všerubský hřbitov mezi své sousedy jinověrce. Weiselův náhrobní kámen stojí u ohradní zdi v levém horním rohu hřbitova. Do černého mramoru vytesal kameník lakonické sdělení "Georg L. Weisel + 1873 Artz u. Schriftsteller".
  Šumava se rozkládá podél jihozápadní hranice Čech, a i když dosahuje značné nadmořské výšky na poměrně velké ploše, nepůsobí z české strany dojmem vysokého pohoří. Ostře se hory zvedají z pohledu sousedního Německa či Rakouska. Celé pohoří je protaženo ve směru severozápad – jihovýchod v délce 120 km, na jihovýchodě přechází v Novohradské hory a Novohradské podhůří, na severozápadě je Všerubskou vrchovinou oddělena od Českého lesa. Ačkoliv je Šumava až čtvrtým nejvyšším pohořím, má celkem 180 tisícovek, téměř polovinu všech v České republice! Příčinou je rozsáhlá, vysoko vyzdvižená klenba s mnoha zbytky zarovnaných povrchů a jen částečné porušení kernými pohyby. Nejvyšším vrcholem české strany je Plechý (1378 m n. m.). Směrem do vnitrozemí je Šumava lemována nižšími a více členitými hřbety Šumavského podhůří. Pohoří leží na státní hranici, za níž klesá zlomovými svahy do údolí přítoků Dunaje. Na německé straně, která se nazývá Bayerischer Wald (česky Bavorský les) jsou také nejvyšší vrcholy Šumavy vůbec – Grosser Arber (Velký Javor s 1 457 m n. m.) a Grosser Rachel (Velký Roklan s 1 453 m n. m.) . Centrální, nejvyšší část Šumavy tvoří NP Šumava, okrajové ochranné pásmo spadá z velké části do CHKO Šumava. Z důvodů ochrany přírody je část tisícimetrových vrcholů nepřístupných (I. zóna Národního parku Šumava, Klidová území), další část tisícovek leží bohužel ve Vojenském výcvikovém prostoru Boletice. Šumava je ideálním místem pro Vaši rodinnou dovolenou na horách s dětmi, na kolech, na lyžích. Využijte široké nabídky levného ubytování. V nabídce jsou apartmány, farmy, horské chaty, hotely, chaty a chalupy k pronajmutí, kempy, penziony, rekreační střediska, ubytování v soukromí.
  „Já vám nerozumím, tatíčku," zablábolila dívka. „Na­padlo mi jít k bábě, do Zbudova... proto... protože... ten košíkář nebyl doma a já jsem musela čekat... Odpusťte mi, tatíčku zlatý... chybila-li jsem..."
  Propukla v pláč; bylo jí, že před ní stojí Vojta a že jí dává znamení, aby za žádnou cenu pravdu nepověděla.
  „Promluvil na mne... co mám v košíku ? se ptal... a košík mi chtěl vyrvat... tak jsem jej uhodila pěstí do obličeje... a... utekla jsem..."
  „A nikdo jiný se tam neukázal?" ptal se otec, přísně, tvrdě, klada důraz na každé slovo; „pravím ti ještě jednou, mluv čistou pravdu!"
  Václav zatím, přišed do maštale, ani lucernu nerozžal, aby možno-li, ani hříbek, ani pacholek jeho příchodu nezpozorova­li. Obával se, že by se to tak bez otázek a hovoru neobešlo, a jemu do řeči nebylo. Byl unaven k smrti, a přes své brzké osvobození na duši nevýslovně sklíčen. Svlékl se pokud možno zticha a ulehl. Leč, jedva ležel, už stál nad ním Vojta, při­plížil se svým kočičím krokem. Dotknul se zlehka jeho ra­mene.
  „Smiluj še nade mnou, Vojto!... Neptej se, nech mě!... Jindy, zítra... ti povím. Dnes už nemohu. Nemůžeš si po­myslit, jak hrozno je tam a jaká muka jsem snášel!"...
  „Ty babo jedna! Ty bačkoro!" posmíval se mu Vojta. „Ty pláčeš ? Mne na kříž kdyby přibili, styděl bych se plakat. S tebou nic není. Ponechat tě tam měli několik neděl aspoň, to by ti bylo posloužilo! Ty věru nestojíš za peníze, které tvůj táta musil vyklopit, aby tě propustili. Chtěl jsem zvědět, s kým ses tam sešel, ale už vidím, že to z tebe nevytáhnu. Kdybys byl k čemu, byl bych ti řekl, kdo toho knížecího ho­lomka pohladil a proč mu to udělal. Vím to, slyšíš? — Ale pro sebe si to ponechám!"
  Domníval-li se, že tím, co takto napověděl, vzbudí zvě­davost Václavovu nebo že ho nějakým způsobem vyruší z jeho otrlosti, zmýlil se důkladně. Ubohý hoch zajisté jen opakoval svou prosbu, aby mu popřál klidu, a dodal, že je mu jedno, ať kdokoli pěšáka udeřil, on sám že to nebyl, o tom pan soudce se přesvědčil a pustil ho na svobodu.
  „Tak, tak! — Jedno je ti to, podívejme se!" odpověděl na to Vojta tímže svým úsměšným tónem; „mně by to jedno ne­bylo. Nu, chuť je chuť! Vychrň se tedy nebo profňukej tu noc, jak se ti líbí, a zítra se dále potácej pitomě světem, dři se a plahoč rok s rokem, celým životem, jak se na pořádného sedláka sluší. Máš to v krvi, zato já mám v krvi něco ji­ného."