text: Mikoláš Aleš byl velkým milovníkem betlému. Byl také vášnivým nepřítelem vánočního stromku, kterému zazlíval, že ruší a odtahuje pozornost od betléma. Nenalézal slov, jak by o stromečku mluvil, a když je nalezl, musel každý stromeček ihned uschnout a dočista opadat. Tak jednou mluvil o tom, že nechápe, proč si takovou maškaru někdo postaví na stůl, aby nikdo na nic neviděl. Jindy říkal, že mu stromeček připadá jako tlustá cikánka ověšená cetkami a cingrlaty. Potřetí zase prohodil, že chce-li někdo o vánocích mermomocí vyhořet, nemusí oheň zakládat tak složitě. Stromeček to u Mikoláše prohrál.
  Jeho cit od dětství vázal kouzlo vánoc s betlémem. Poprvé viděl betlém s více figurkami asi šestiletý. Hrozně si přál takový mít. Bratři mu slíbili, že mu betlém namalují, ale nějak k tomu nedošlo. Namaloval si ho tedy sám. Už tento betlém prvňáčka nese rysy jeho nadání. Všechno se tu hýbe, koně králů jsou skuteční koně v klidu i v chůzi. Jen velbloud vyšel nějak divně, protože Mikoláš zapomněl, kolik má hrbů. Uvažoval asi rozumně. Mohl mít jeden hrb pro černého krále, nebo dva hrby, aby král seděl pěkně mezi nima jako v sedle. Anebo – buď oslavena dětská fantazie – měl tři hrby, protože přivezl všechny krále naráz.
  Když se dospělý Aleš vrátil k malování betléma, nakreslil na známé čtyři archy vedle svaté rodiny všechny lidi svého rodiště, ani četníka nevynechal, ale udělal ho malého, aby stál na okraji.
  (z knihy Petr Piťha: Vánoce)
  Zařazeno v kategorii Postřehy, Půjčovna myšlenek
  Počet komentářů na “Betlém Mikoláše Alše” - 3
  Radka V. (19.12.2011 (23.08))
  Dík za vánoční povídání...
  Katka (20.12.2011 (21.38))
  Jééé...pěkné povídání,jojo..
  Eva (21.12.2011 (13.31))
  Radko a Katko (to se hezky rýmuje:-)), díky. Bohužel jsem nikde nenašla řádný obrázek popisovaného betlému.