text: Psaní « Rubrika | Terless | Pictures of my Life...
  Blog.cz	> Terless | Pictures of my Life...	> Rubriky	> Psaní
  7. ledna 2014 v 17:00	| Terless...
  V tomto školním slohu píšu o velmi důležitém kamarádovi, kterého jsem poznala naživo o letních prázdninách. Text jsem mu později dala přečíst a byl z něj nadšený... (já si myslím, že bych to napsala i daleko líp, ale jsem ráda i za těch 45 minut práce, za které jsem stihla napsat tohle.)
  Tento člověk vstoupil do mého života náhodou. (Možná to nebyla pouhá náhoda, ale já na osud nevěřím.) Dlouho jsem si přála, abych našla někoho, kdo by mi byl povahově podobný, s kým bych si rozuměla a sdělovala si s ním své zkušenosti a pocity, které jsem dosud žádnému člověku neměla možnost povědět. A toto mé přání bylo myslím vyplněno. Netušila jsem však, že s takovou osobou je možné se seznámit přes internetové sociální sítě. A už vůbec bych si nemyslela, že ve skutečnosti toto přátelství bude ještě silnější.
  Celý článek	| Počet komentářů: 201
  31. prosince 2013 v 23:59	| Terless...
  Tento fejeton jsem nedávno napsala ve škole za zhruba 40 minut (a to včetně přemýšlení o tématu, zírání na strop a z okna při chytání múzy, kecání a chechtání se spolusedící, počítání slov, apod.) bez jakékoli přípravy, prostě z hlavy. Jsem nesmírně ráda, že jsem za tento sloh dostala plný počet bodů z maturitního hodnocení (tedy splnila jsem všechna kritéria na jedničku), už proto, že si se slohem nikdy nejsem stoprocentně jistá.
  Doufám, že vás můj fejeton pobaví, nebo alespoň inspiruje. :)
  Říká se tomu "novoroční tradice", které lidé obyčejně na Nový rok dělávají. Stejně tak, jako se například s velikou zálibou a fascinací pozorují ohňostroje, které představují nějakou naději v novém roce, nebo když se lidé vyžívají v zábavě opít se do němoty a vkročit tak do nastávajícího roku s "čistou hlavou". Právě takovou tradicí, i když trochu zastaralou, jsou novoroční předsevzetí.
  23. října 2012 v 20:10	| Terless...
  Už mám dost
  těch vašich věčných
  egoistických myšlenek,
  co mě ubíjí k smrti vnitřně,
  ničí mojí duši, která je už na pokraji
  šílenství a nenávisti, která stále hlodá mysl,
  až se dočista rozpadne v prach, ale všem to bude
  nakonec stejně jedno, protože si hledí jen sami sebe!
  Pyramida pocitů
  "Pár přátel stačí mít,
  co uměj za to vzít.
  A nepřestanou hrát,
  když nemáš chuť se smát.
  Jen napři se a vstaň
  a rvát se nepřestaň.
  Vždyť někdy stačí říct:
  "Jen dál se snaž,
  ty na to máš."...
  (Vždycky mě to povzbudí. Díky, Michale Davide!)
  Divný nálady
  17. října 2012 v 22:22	| Terless...
  Básnička, která vypovídá o mých aktuálních stavech a náladách... (není tak depresivní, jak se zdá být, je to jen smutná lítost nad skutečností)
  [Upozornění: Je to dost psychologické, nemusíte to pochopit, ale hlavní je, jestli vám to navodí takovou náladu, jakou jsem měla/mám já. Pokud z toho budete mít nějakou ujmu, omlouvám se, ale varovala jsem vás.]
  Atmosféra zde je ničena
  mými přitroublými nápady,
  a já proto chrastím klíčema,
  aby odešly ponurý nálady.
  Myslím si, že jsem ničema,
  kterej nevidí svoje poklady,
  a mám velikánský dilema,
  zda se schovat do tý ohrady.
  Do toho blázince se všema,
  který nemaj žádný zásady,
  a kysele se tváří se třema
  klíčema od cest záhady.
  Tak zacinkejme číšema,
  v nichž jedový jsou přísady,
  a pozvedněme golema,
  i když skrytě nerady...
  [Nehledejte ve verších moc žádný smysl, jsou to pouze moje pocity a různé nálady skryté do alegorií, symbolů, metafor, apod., které jsem vytvořila automatickým skládáním veršů (což je moje premiéra). Napsala jsem první čtyřverší a napadlo mě, že bych mohla pokračovat stejnými rýmy (koncovkami -ena/-ema; -ady). Tak jsem napsala poslední slovo a k němu vytvořila verš, aby v něm byly mé pocity, až vznikla tato (ne)smyslná báseň...]
  Vysvětlivky a můj vlastní rozbor aneb jak to cítím já:
  atmosféra - nálada, visící otázka ve vzduchu bez odpovědi, problém...
  ničena - narušována, přerušována jinými podněty
  přitroublé nápady - myšlenky, které se týkají věcí, které řeším, např. mého života, osudu, rodiny, budoucnosti,...
  chrastím klíčema - vycházela jsem ze 17. listopadu - lidé chrastili, aby odešli politici a současný režim - z toho:
  ponurý nálady - přibližný směr, kam se moje mysl současně nejvíc ubírá...
  ničema - člověk (já), který zbytečně dělá věci, které nemusí (a přemýšlí nad nimi), nedělá nic pro sebe
  poklady - kladné vlastnosti, schopnosti, dovednosti, kterých si málo všímám na sobě, ale spíš na ostatních (protože je na mě málokdo ocení a málokdo mě za ně pochválí - všichni je berou jako samozřejmost)
  dilema - co se životem (nabízí se otázka: "Být, či nebýt?"), co s budoucností, kam bude život (kariéra) směřovat
  ohrada - uzavření se do sebe, schování před světem a neukázání opravdového a nejlepšího "já", nemožnost příležitosti k tomu, k dobrým činům a skutkům, k rozvíjení vlastní osobnosti
  blázinec - vlastní duše, jen schránka a vnitřek, mozek a myšlenky, čisté tři stránky duše (podle Sigmunda Freuda: id-ego-superego)
  zásady - pravidla, podle kterých se řídit v životě, rady a cesty, kterých se držet během pouti životem
  zacinkejme číšema - odzvoňme začátek nové cesty, připijme si na zdraví a pobídněme se k cestě dál, k jejímu pokračování
  jedový přísady - strasti života, překážky, zlo, které je třeba překonávat, abychom si mohli vážit dobra
  pozvedněme golema - (golem - něco neúplného, nedokonalého) - ukažme neúplnost, nedokonalost, nejasnost naší cesty životem, otevřené světu a jeho vlivům
  skrytě nerady - mluvím ke svým třem složkám (id-ego-superego) - (jsou ženského rodu, proto "-y"), které se bojí neúplnosti a nejasnosti naší cesty, není jim lhostejný jejich osud a snaží se ho změnit/ovlivnit
  ... (zbytek zkrátka nějak zapadá)
  [Považuju toto za své "geniální" rychlodílo, které úplně přesně vypovídá o jeho autorovi - zřejmě to budu dělat častěji.]
  Jak to na vás působí? Jak se vám verše líbí? Potřebuju slyšet váš názor.
  Pochopili jste vše s vysvětlivkami a mým rozborem, nebo i bez nich? :)
  22. září 2012 v 11:11	| Terless...
  Následující text (první 3 sloky) měla být původně anglická písnička, ale nějak jsem nemohla dovymyslet zbytek, navíc je to děsný klišé, tak jsem to v té písni vysvětlila. (Snad to pochopíte, neumím až tak dobře anglicky). Řekla bych, že rýmování v angličtině je někdy jednodušší, než v češtině, ale naopak slohy se mi daleko líp píšou v češtině. :)
  Díky, Múzo!
  16. září 2012 v 11:17	| Terless...
  [Napsáno v rámci projektu Čaje s Múzou, který vymyslela Mňoukla&vymňoukla]
  PS: Snad nevadí, že jsem to pojala trochu jinak (že jsem nedělala rozhovor). :)
  Confused - píseň
  1. září 2012 v 11:00	| Terless...
  Text k písni, který jsem napsala přesně před rokem. Co k němu víc říct? Z textu poznáte sami...
  Zmatená (překlad)
  I know that what I felt,
  The feeling was real I had,
  I was so happy with You,
  I will ask you, was it true?
  Vím, že to, co jsem cítila,
  Ten pocit byl skutečný, co jsem měla,
  byla jsem s Tebou šťastná,
  zeptám se Tě, byla to pravda?
  You - the one joy in my life,
  You was the only one I loved,
  But now you betrayed me, no,
  But now I really don't know, so,
  Ty - ta jediná radost v mém životě,
  Tys byl jediný, koho jsem milovala,
  ale teď jsi mě zradil, ne,
  ale teď opravdu nevím, tak,
  I am so confused by that…
  The Love it's now my enemy,
  The moments I want to forget,
  I couldn't worry about that.
  Jsem z toho tak zmatená…
  Láska je teď můj nepřítel,
  na ty okamžiky chci zapomenout,
  abych se pro to tak netrápila.
  I'm missed in the maze of uncertainties,
  I try escape somehow from there.
  Can anybody give me, please, a signal
  I could find a way out of there?
  Jsem ztracená v labyrintu nejasností,
  snažím se odtamtud nějak dostat.
  Může mi někdo dát, prosím, znamení,
  abych mohla najít cestu ven?
  I imagined that easy and ideal,
  But now I realized that it's difficult.
  Představovala jsem si to snadné a ideální,
  ale teď zjišťuji, že je to obtížné.
  Co si o textu myslíte? Není to klišé? Buďte shovívaví, prosím, přece jenom to byl můj první vlastní, celkem dlouhý text v angličtině... :D
  Dodržují ptáci dopravní předpisy?
  24. července 2012 v 18:50	| Terless...
  Nedávno jsem seděla venku na zahradě, užívala si odpočinku a pozorovala, jak ve vzduchu křížem krážem prolétávají ptáci - jiřičky. Jak jsem zjistila, jsou to obratní letci, někteří jedinci museli hbitě kličkovat a vyhýbat se jiným, kteří jim zrovna vlétli do blízkosti jejich vzdušného prostoru. Vítr skoro nevál, takže s tím neměli moc problém. Byl krásný letní den, jeden z těch, při kterých mám myšlenky v oblacích a přemýšlím nad věcmi, které mě v normálích dnech nenapadají. Jak jsem tak sledovala tu neviditelnou vzdušnou křižovatku, napadla mě myšlenka, jestli ptáci dodržují nějaké jejich "dopravní předpisy" v létání? Zalíbila se mi, a tak jsem nad ní začala uvažovat... Mají nějaká pravidla? Nebo se dorozumívají zvuky, aby o sobě dali vědět, kde letí? Nebo za to všechno může jen jejich výborný instinkt? Můžeme se jen dohadovat, jak jim to Matka příroda zařídila.
  You Can Tell - píseň
  16. července 2012 v 23:00	| Terless...
  Jednou jsme s kamarádkou Monikou seděly a přemýšlely, co dělat. Protože ona jak jistě víte, ráda zpívá, rozhodly jsme se, že budeme skládat písničky. Přemýšlely jsme, přirozeně v angličtině, nad nějakým nápadem na text a najednou mě nějak napadl citát: "Můžeš říct, že je to OSUD, ale je to prostě ŽIVOT." Tak jsme zkusily dohromady vymyslet nějaký verše v angličtině, aby se rýmovaly a dobře zpívaly. Potom jsme to přeložily (ale ne doslovně, nerýmuje se to moc) a vznikl z toho pěkný písňový text. Teď jenom váháme nad melodií, protože nevíme, pro co to složit, jestli jen pro zpěv a klavír, nebo i pro kytaru a bicí (byl by to skvělý začátek pro naší vysněnou kapelu!)... Co myslíte? :)
  Fejeton Kino po výbuchu
  24. června 2012 v 10:00	| Terless...
  [Další slohová práce pouze do školy z mé hlavy. Pokud proti tomu budete mít výhrady, prosím, je to můj názor.]
  Zadané téma: Fejeton na cokoli
  Moje zvolené téma: Trapas v kině
  Znáte to taky? Když vám někdo vypráví nějakou vtipnou historku, po jejímž přečtení nevíte, zda máte člověka, kterému se stala, litovat, nebo se mu smát? Máte pocit, že byste se v podobné situaci zachovali důstojně a nepropadli panice? To vás obdivuji, protože já bych to nejspíš nedokázala. A už vůbec ne, kdyby se mi smáli lidé, kteří mě v tom "okamžiku odvahy" viděli…
  Ve veřejných budovách je takové ztrapnění asi nejhorší, sice vás přítomní neznají, ale klidně se přidají k vlně prudkého smíchu nad vámi nešťastnými a zesměšněnými sami sebou (svojí vlastní blbostí).