text: INFO.CZ | Maňák: Vládní vyhánění čerta ďáblem. Dotace pro koloniály jsou krokem k socializaci ekonomiky
  26. 08. 2019 • 17:45
  KOMENTÁŘ MARTINA MAŇÁKA | Z regulatorně-dotační kuchyně ministerstva průmyslu a obchodu dolehl závan další vlny centrálního podporovatelského nadšení, jehož cílem je ještě důkladnější socializace ekonomiky. Ministr Karel Havlíček oznámil, že jeho úřad uvažuje o dotacích pro malé obchody na vesnicích. Tyto "koloniály" v obcích s "nejhorší infrastrukturou" by mohly ze státní kasy dostávat už brzy až sto tisíc korun ročně.
  Uvedenou podporu mají dle plánu získat obchůdky s nízkými tržbami ve zhruba dvou tisících nejodlehlejších obcí. S tím, že na maximální částku by měly nárok ty koloniály, které poskytují poštovní služby. Státní kasu, živenou z dřiny daňových poplatníků, by to mělo přijít na půl miliardy. Oficiálním smyslem akce je, jak jinak, podpora skomírajícího byznysu na venkově a venkova jako takového.
  Situace venkovských obchodů nepochybně není dobrá a děje se to i v důsledku systematického přitvrzování regulačních a kontrolních aktivit státu. Jenže vyhánění čerta (vládních kontrol a regulací) ďáblem (vládními dotacemi) není to, co by pomáhalo nastolit skutečnou a udržitelnou podnikatelkou prosperitu.
  Nejnovější "podporovatelskou" iniciativu lze bez jakýchkoliv skrupulí zařadit do kategorie tzv. "kompenzačních dotací". Vláda – pod praporem konání dobra, jehož skutečným cílem je zejména zlepšení reputace konkrétní vládní strany – se snaží přerozdělováním peněz (získaných i od venkovských obchodníků) kompenzovat negativa, jež sama způsobila svou politikou.
  V tomto případě jde zejména o negativní dopady EET, nemluvě o přehršli regulatorní, kontrolní či administrativní zátěže, jež postupně nakládá na záda drobných podnikatelů a malých podniků. Nakládá ji mimochodem taky na záda těch velkých, ale ty se s tím díky větším finančním možnostem – nabytým třeba i díky dotacím – dokáží lépe vypořádat.
  Jde o klasický případ destabilizačního vlivu vlády na podnikatelské aktivity. Kabinet nejdřív věci pokazí, aby je následně s velkou pompou a sebeoslavně "napravoval". Vůči podnikatelům se chová metodou deformovaného "cukru a biče": bič (elektronická kontrola tržeb a jiné regulace) je ve stálé permanenci s tím, že pro vybrané subjekty má vláda příslib cukru v podobě symbolických dotací… Jak jinak, cukrátka přicházejí na scénu v době, kdy na dveře začínají nesměle ťukat další zásadní a "fatálně rozhodující" volby.
  Nabízí se jen otázka, zda se bude vláda snažit kompenzovat dotacemi i negativa způsobená podnikatelům v dalších (tedy ve 3. a 4.) vlnách EET, tedy například drobným řemeslníkům, jako jsou instalatéři, malíři, elektrikáři či kadeřnice. Bez ohledu na to je patrné, že z normální tržní ekonomiky a ze standardního podnikání, jehož středobodem je zákazník a jemu poskytované služby, stát postupně vytváří jakousi podivnou "dotační ekonomiku", kdy se ústředním principem stává řádné zadministrování a vypořádání dotace. Asi nemá smysl domýšlet, k jakým koncům podobná (pseudo)ekonomika povede…
  Nadto, zaváděním "koloniálových" dotací je nastolována jakási podivná dotační "spravedlnost". Vedle megafirem a zahraničních investorů stát plánuje dotovat i širší skupinu nejmenších podnikatelů. Čím dál více subjektů se tak stává či má stát závislých na vládním dotačním dobrodiní. A dotace rozhazované vládou na všechny strany se přeměňují na všeobecně oblíbený a návykový "všelék" na každý problém. Země se tak pomalu, po třiceti letech od zrodu demokratického režimu, jež na svém startu působil dojmem tržní ekonomiky, vrací tam, odkud vzešla: k vládou centrálně nikoliv přímo řízenému, ale o to více centrálně regulovanému a univerzálně dotovanému systému, v němž je role státu a politiků srovnatelně zásadní, jako v minulém režimu.