text: Austrálie 12.9.2015 – Roadtrip den 5: Platypus Flat | uzasnej.cz
  Včera jsme do kempu dorazili za tmy a tak až dneska ráno, když jsem vylezl ze stanu jsem se mohl pořádně rozhlídnout, kde to vlastně jsme – parádní jednoduchej kemp na břehu řeky, uprostřed lesa. Skrz stromy už prosvítalo sluníčko přímo na náš stan, ausíci už pádlovali po řece na kajacích a Braian se zrovna vracel z lovu na ptakopyska. Prej žádnýho nenašel.
  Braian se vrací z lovu na ptakopyska
  Taky jsem si udělal malou procházku po okolí, ale ptakopysk mě moc nezajmal. Spíš jsem koukal pořád pod nohy, jestli zrovna nešlapu nějákýmu hadovi na hlavu, ale naštěstí jsem nepotkal ani hada, ani žádnou jinou nebezpečnou potvoru.
  V oblasti kolem kempu jsme strávili ještě pár hodin a pak jsme se vrátili kus cesty do městečka Dorrigo. Tentokrát za světla jsme znovu absolvovali tu štěrkovou cestu, která ve dne vypada ještě divočejc a nechápal jsem, jak jsme některý úseky mohli v noci s mym autem projet.
  V městečku Dorrigo nás na informacích nasměrovali na místní přírodní rezervaci s parádnim deštnym pralesem, kterej jsme si prošli a musim uznat, že tohle bylo ještě o třídu zajmavější, než pralesy na Zélandu.
  Výhled z parku – pralesa poblíž Dorringo
  Australskej prales, ve skutečnosti tam je dost tma, fotka je přesvětlená
  Jeden z eukalyptů na kterejch žijou koaly
  Pak už nás čekala jen dlouhá jízda autem, vrátili jsme se zpátky na hlavní dálnici a pokračovali na sever. Chtěl jsem dneska dojet až do Byron Bay, aby jsme zítra byli v Gold Coast, ale když jsme tam dojeli s hrůzou jsem zjistil, že se nikde v okolí nedá zadarmo přespat, všude to obcházej rangeři a dávaj pokuty až $1000 (cca 20 tisíc Kč!) za freedom camping. Byron Bay je velice populární a tak asi museli zavést tyhle brutální opatření. Dalo to dost práce něco najít, museli jsme popojet asi 20km z Byron Bay a stejně i tak jsme byli na zakázanym místě, ale pod hrozbou pokuty "jen" $100 (2000 Kč) a bylo to na zapadlim místě, který bude v neděli ráno asi jen těžko někdo kontrolovat.
  Po večeři jsem si promluvil s Braianem a vysvětil mu, že se musíme rozloučit a že ho vysadim pozítří v Brisbane. Fakt už to dál nešlo. Nemáme vůbec nic společnýho, Braian je tichej člověk, za celej den máme mezi sebou asi tolik konverzace, co by se dalo říct za 5 minut. Už se aspoň naučil trochu mluvit nahlas, prvních pár dní vždycky jen tiše něco pípnul, aniž by mu bylo rozumět. Zároveň mi s ničim nepomáhá a neni vůbec nijak prospěšnej. Navigaci a plánování cesty musim dělat já a to většinou během řízení. On celou dobu jen tiše sedí, občas něco datluje na telefonu. Že by ale našel nějákou zajmavost na cestě, to nehrozí. Jedu kam uznám za vhodný a tam zastavim, on vyleze z auta, projdem se po okolí, vyfotí pár fotek ptáků a zase jedem dál, kam, to musim hledat já. Kdybych jel sám, nebyl by v tom rozdíl, jen bych platil plnou cenu za benzín. Při kempování taky neni užitečnej, spaní a vaření organizuju já, on aspoň meje nádobí. Už mě to takhle nebaví, chci najít někoho, kdo mi bude parťákem a ne jen zavazadlem na místě spolujezdce. Braian řikal že chápe. Teda neřekl jsem mu, že je budižkničema, ale že jsme každej jinej a že hledám někoho jinýho.