text: 1 Ž 16, 1 Pamětní zápis; Davidův. Ochraňuj mě, Bože, utíkám se k tobě! 2 Ž 16, 2 Pravím Hospodinu: "Ty jsi, Panovníku, moje dobro, nad tebe není." 3 Ž 16, 3 Svatým, těm, kteří jsou v této zemi, pravím, těm vznešeným, jež jsem si oblíbil nade všechno: 4 Ž 16, 4 "Útrapy si rozmnožují, kdo běhají za jinými bohy. Ani trochu krve v úlitbu jim nedám, jejich jméno nepřejde mi přes rty." 5 Ž 16, 5 Hospodin je podíl mně určený, je můj kalich; můj los držíš pevně, Hospodine. 6 Ž 16, 6 Měřicí provazce mi padly v kraji blaha, moje dědictví je velkolepé! 7 Ž 16, 7 Dobrořečím Hospodinu, on mi radí, i v noci mě moje ledví napomíná. 8 Ž 16, 8 Hospodina stále před oči si stavím, je mi po pravici, nic mnou neotřese. 9 Ž 16, 9 Proto se mé srdce raduje a moje sláva jásá, v bezpečí přebývá i mé tělo, 10 Ž 16, 10 neboť v moci podsvětí mě neponecháš, nedopustíš, aby se tvůj věrný octl v jámě. 11 Ž 16, 11 Stezku života mi dáváš poznat; vrcholem radosti je být s tebou, ve tvé pravici je neskonalé blaho.
  Sk 2:25 - David o něm praví: 'Viděl jsem Pána stále před sebou, je mi po pravici, abych nezakolísal;
  Jób 22:2 - "Znamená před Bohem něco muž? Věru, prozíravý dbá na svoje činy.
  Jób 35:7 - Jestliže jsi jednal spravedlivě, co jsi mu dal, co přijal z tvé ruky?
  Ž 50:9 - Nevezmu si býčka z tvého domu, kozly ze tvých ohrad.
  Rim 11:35 - 'Kdo mu něco dal, aby mu to on musel vrátit?'
  Sk 2:31 - viděl do budoucnosti a mluvil tedy o vzkříšení Kristově, když řekl, že nezůstane v říši smrti a jeho tělo se nerozpadne v prach.