text: a) příponou -ĉj- tvoříme zdrobněliny mužských vlastních jmen: Petro - Petr, Peĉjo - Petřík, Petříček; Jozefo - Josef; Joĉjo - Josífek, Pepek, Pepík, Pepíček.
  Rimarko: Johano - Jan, Johanĉjo - Jenda, Jeník, Jeníček, ale totéž může být i Joĉjo. Srovnej: český Mirek může být Miroslav, Jaromír, Vladimír, Mojmír.
  b) příponou -nj- tvoříme zdrobněliny ženských vlastních jmen: Maria - Marie, Marinjo, Manjo - Mařenka, Máňa; Anjo - Anička, Stanjo - Stáňa.
  a) Přípony -ĉj- a -nj- připojujeme k 1. až 6. hlásce vlastních jmen, tedy můžeme kořen slova zkrátit; vyhýbáme se kostrbaté výslovnosti (Peĉjo, nikoliv Petrĉjo).
  b) Slova paĉjo (tatínek) a panjo (maminka) nevyhovují pravidlu, protože to nejsou jména vlastní, užívá se jich však všeobecně, stejně jako zdrobněliny názvů dalších rodinných příslušníků: frateto, fraĉjo bratříček, fratineto, fratinjo, franjo sestřička, aveto, avĉjo dědeček, avineto, avinjo babička, onkleto, oĉjo strýček, onklineto, onklinjo, onjo tetička. Ženská přípona v podobě -injo proniká i k dalším slovům: knabinjo dívenka, hundinjo fenička, čubička apod.
  7. Slovo persono (osoba) na rozdíl od češtiny nemá charakter ženského rodu, používáme proto zájmena li a ŝi podle skutečného pohlaví příslušné osoby. Pokud není známo, dáváme přednost zájmenu li. Totéž se týká i slova homo (člověk).