text: Lidé z města neumí odpočívat. Naučila jsem se to až na jižní Moravě. Zvolnit a stanovit si priority, které prospívají nejen mně samotné, ale celé rodině.
  Je lepší život ve městě nebo na venkově? Rozdíl mezi životem na venkově a ve městě je předmětem různých odborných i laických úvah, neboť život ve městě a na venkově vykazuje odlišnosti, které způsobují zcela jiný styl života a myšlení lidí. Všeobecně se má za to, že na venkově panují lepší mezilidské vztahy, lidé k sobě mají blíže a více si zde vzájemně pomáhají, zatímco ve městech se obecně předpokládá anonymita, neosobnost, nižší sociální soudržnost a solidarita mezi lidmi. I přesto, že dochází na venkově mnohdy k přejímání městského způsobu života, rozdíly v obyvatelstvu jsou zde neustále patrné.
  V posledních letech se stále více hovoří o problému vystěhovávání obyvatel z venkova, ale dalším problémem je také stárnutí populace, které s tím úzce souvisí. Lidé z venkova odcházejí hlavně z ekonomických důvodů, nemohou sehnat v místě původního bydliště práci a mnohdy se jim nechce dojíždět do vzdálenějších měst, proto se rovnou odstěhují. Venkovské obce tak ztrácejí zejména mladé a vzdělané obyvatele, kteří zde nenachází uplatnění na pracovním poli, ale chybí jim také kulturní a společenské vyžití. Pro mladé lidi je zde málo faktorů, které by je zde udržely. Mladí se odtud často stěhují za lepším a tak dochází k negativnímu fenoménu migrace mladých lidí do měst a stárnutí původní venkovské populace. Přesto je možné, že v pozdějším věku získají ke svému rodišti znovu vztah a později se vrátí zpět.
  V minulosti většina obyvatel žila a pracovala na venkově. Na přelomu osmnáctého a devatenáctého století, se začal rozvíjet průmysl a mnoho venkovanů si přálo lepší pracovní i životní podmínky, které bylo možno najít spíše ve městě. Urbanizace byla tedy vyvolána přebytkem pracovní síly v zemědělských oblastech, poklesem mezd v zemědělství a rozvojem průmyslu ve městech. Tyto skutečnosti způsobili postupný přesun obyvatelstva z venkova do měst, ze sektoru zemědělství do sektoru průmyslu.
  Ke snižování podílu venkovského obyvatelstva docházelo u nás v průběhu celého minulého století. Na jeho začátku žila ve venkovských obcích více než polovina obyvatel, na konci pouze čtvrtina. Vylidňování postihovalo hlavně menší obce. Přestože statistiky ukazují, že se tento proces zastavil v polovině devadesátých let, i dnes dochází k odlivu venkovských obyvatel do měst, a to zejména mladých kvalifikovaných lidí. Je to především z důvodu nedostatečné infrastruktury, omezené nabídky služeb a zejména nedostatek pracovních příležitostí. Protože lidé z venkova bývají závislí na dojížďce za prací do větších regionálních center, mladí lidé zůstávají ve svých univerzitních městech a do svých rodných obcí se často nevrací. Tím se zhoršuje věková struktura na venkově a také vzdělanostní struktura má často zcela odlišné charakteristiky oproti městským regionům, demografický vývoj na venkově vede také k nižšímu zastoupení vzdělaných a kvalifikovaných občanů.
  Tradice života ve městě není v naší zemi příliš dlouhá. Teprve přibližně před sto lety se v plné míře začal rozvíjet život ve velkých městech. Mezi hlavní faktory rozhodnutí pro život ve velkých městech patří především pracovní důvody a nárůst bytové výstavby. Obecně platí, že život a bydlení ve velkých městech stojí několikanásobně více, než v menších městech, či dokonce na vesnicích. I přes tuto skutečnost se mnoho lidí rozhodne raději investovat větší finanční částku do svého bydlení ve velkém městě. Vede je k tomu mimo jiné představa získaného pohodlí, větší nabídka pracovních příležitostí a široký výběr volnočasových aktivit. Lidé žijící ve městech oceňují také blízkost a možný výběr z většího počtu mateřských, základních, středních či vysokých škol a rychlá dostupnost zdravotní péče. Výše popsané výhody jsou na druhou stranu kompenzovány i řadou nevýhod, které se k životu ve městech vztahují. Lidé bez bytu v osobním vlastnictví musí platit nájemné v závislosti na místě a kategorii bytu.
  Žijete-li ve velkém bytovém domě, obvykle si s každým nepadnete do oka, a tak budete nuceni řešit tolik problematické sousedské vztahy. Velký počet lidí na omezeném prostoru má vliv i na psychickou rovnováhu jedinců. Lidé jsou vystavováni vyššímu počtu stresových situací, vyšší míře kriminality a horšímu životnímu prostředí. Vzrůstající počet automobilů má zase za následek dopravní komplikace a problémy s parkováním. Město je ale živější než venkov. Na každém kroku na nás čekají obchody plné zajímavého zboží, restaurace, kina, divadla apod.
  Jak jsem již uvedla, život na venkově a ve městě zaznamenává mnoho zásadních odlišností. Většina lidí na venkově má od útlého dětství zažité pracovní návyky a praktické dovednosti, předávané z generace na generaci. Vesničan je zvyklý manuálně pracovat, je naučen neustále něco vykonávat a vytvářet, jako například dělat drobné opravy na domě, pracovat na zahradě, chovat domácí zvířata, sušit seno, sít i sklízet, připravovat dřevo na zimu apod. Současně se dá říci, že na vesnici lidé tolik nespěchají a společenské vztahy mezi nimi jsou lépe uspořádané než ve městě. Život na venkově je méně anonymní, méně neosobní a méně účelový. Mezi další aspekty venkovského života patří klid, méně ruchu a spěchu, povětšinou přátelští lidé a velká ochota druhému pomoci. Rozdíly se projevují i ve způsobu trávení volného času. Zatímco obyvatelé města se spíše scházejí pouze se svými přáteli, obyvatelé venkova se účastní společenských a sportovních akcí, kde se stýkají nejen s přáteli a známými, ale i ostatními obyvateli. Venkované se také o poznání více účastní různých akcí, které pořádají obyvatelé v místě jejich bydliště. Naproti tomu život ve městě nabízí větší pohodlí, rozmanitou nabídku pracovních příležitostí a široký výběr volnočasových aktivit. Současně je však hodnocen jako hektický, neosobní a anonymní. Obyvatelům měst klesá počet osobních vztahů a sociálních kontaktů, naopak roste počet profesionálních vztahů a fyzických kontaktů.
  Rozdíl však není jen ve vztazích mezi lidmi a hodnotami, které vyznávají, ale také ve vztahu k tradicím. Přestože se mladší generace na venkově snaží spíše přizpůsobit modernějšímu způsobu života, starší generace si však uchovávají hodnoty a tradice, na které byly celý život zvyklé. Dnešní trend uspěchané doby způsobuje to, že tradice se spíše dodržují na venkově než ve větších městech. Tradice se předávají z generace na generaci a pomáhají utvářet soudržnost společnosti i rodiny. Lidé žijící na vesnici dodržují tradice také z toho důvodu, že byli častěji vychováni v křesťanské víře. Naopak obyvatelé měst mají tolerantnější postoj k tradicím převzatým ze zahraničí.
  Ve městě i na venkově lze také pozorovat odlišný rytmus času. Vesnické obyvatelstvo bylo od dávných dob zvyklé vstávat a pracovat od časného rána, obyčejně ještě před úsvitem. Zemědělec mohl na poli pracovat jen za venkovního světla, proto se v létě snažil slunečního svitu využívat co nejvíce. Měl i další důvody k rannímu vstávání. Bylo nutné nakrmit a podojit krávy, připravit zelenou píci a udělat další práce na dvoře ještě před tím, než oschla rosa a mohl pracovat na poli či sušit seno. Proto se zvyk ranního vstávání a dřívějšího odpočinku udržuje hlavně na venkově. Naopak již v období rozvoje průmyslu a kapitalismu dochází ve městech k zavedení osmihodinové pracovní doby a práce na směny. V polistopadovém období se ve městech, podle západního vzoru, postupně ustupuje od časné ranní práce, začátek se přesunul až na osmou, někde i na devátou hodinu dopolední a naopak došlo k posunu pracovní doby do pozdních odpoledních až večerních hodin.
  Ke konkrétnímu porovnání vlivu prostředí na kvalitu života jsem si vybrala dvě naprosto odlišné lokality, ve kterých se pravidelně pohybuji a mohu tedy vycházet ze své osobní zkušenosti. Jedná se o severočeské město Liberec a malé jihomoravské městečko Strážnice u Hodonína, které má ryze venkovský charakter.