text: RECENZE komiksů Dona Rosy: Zlatá klasika - FANZINE.cz
  RECENZE komiksů Dona Rosy: Zlatá klasika
  21.6.2017 Ondřej Pešek Komiks, Recenze komiksů a komiksových knih 0
  Je až podivuhodné, jak silnou základnu u nás příběhy z Kačerova mají. Už mnoho let se objevují nadšení jedinci mávající nad hlavami anglickými vydáními a žadonícími o souborné vydání v češtině. Egmont tedy začal vydávat edici Zlatá klasika, která by měla tuto díru napravovat. Jako první vyšel výbor z raných děl legendárního Dona Rosy.
  Don Rosa se od většiny kačeřích autorů odlišuje nejen detailní kresbou, ale také slabostí pro epické, rozsáhlé příběhy. Vedle krátkých vtípků tu tak nalezneme cestu strýčka Skrblíka do Jižní Ameriky, cestu ve starých šlépějích zlatokopecké éry na Klondiku i souboj s Rafany.
  Keno Don Rosa se narodil roku 1951 v Americe do rodiny s italskými kořeny. Jako každý správný hoch vyrůstající ve Spojených státech v mládí hltal komiksy od Walta Disneyho. Ačkoli Myšákovi Mickeymu nikdy nepřišel pořádně na chuť, kačeřím příběhům (především těm od Carla Barkse) zcela propadl. Když se tedy po pár vlastních komiksech naskytla možnost tvořit právě je, svou posedlost Barksem zúročil a vytvořil zásadní kačerovský kánon.
  Příběhy Dona Rosy skutečně patří k těm nejlepším, které se v tomto světě dají nalézt. Klasické tvrzení, že jeho příběhy mají co nabídnout jak dětem, tak i dospělým, sice trochu zavání jistou infantilností, ale mladší čtenáři skutečně jen těžko najdou něco srovnatelné.
  Přes několik skutečně slabých minipříběhů (Donald ve vesmíru či sportující strýček Skrblík) se člověk lehce přehoupne k rozsáhlým, kde Rosa hýří vtipem, akcí a velkolepými nápady. Ukazuje hravost, nadšení pro věc a vyžívá se v malých detailech.
  Puntičkářská detailnost se hlásí i (především) v Rosově kresbě. Do každého panelu nacpal všemožných vychytávek, co jen to šlo, na každou stránku pak tolik panelů, kolik bylo ještě přehledné. Navíc čtenáře pobaví možností hledat skrytý podpis D.U.C.K. či Myšáka Mickeyho. Radost pohledět.
  Ovšem právě s tím se někteří zarytí kačeří geekové začali ozývat: Don Rosa si zaslouží větší formát! Jakmile nemá komiks dva metry alespoň v jednom rozměru, je to prd vydání! Sám jsem byl zklamán, když jsem viděl formát sbírky; po přečtení ale musím vzít svůj názor zpět. Ano, Don Rosa má velmi detailní kresbu a ano, formát à la Super Komiks by byl zrůdnost, ale tentokrát byl formát zvolen vhodně. Natolik malý, aby byl skutečně praktický, a přesto dostatečný, aby vynikla detailnost Rosovy kresby.
  Co však už jde skutečně na škodu, to je počešťování. U dětských komiksů rozhodně prospívá kompletní počešťování, navíc devadesátiprocentní nedává smysl. Buď vše, anebo nic (jsem pro vše). Na jedné straně máme perfektně počeštěného Skrblíka McKváka, počeštěná Bílá Muka, ale pak tu zůstane Devilstooth. Co se týče SFX, tam se nacházím také v menšině podpory počešťování. Ale musí mít nějakou formu, v dnešní době počešťování obálek představuje přepisování tak amatérským způsobem, jaký nám je v knize předkládán, naprostý šlendrián.
  To nejlepší z Kačerova
  Celou publikaci výrazně obohacuje autorův komentář, který předchází každé z kapitol. Co se bonusů týče, fanoušek se v nich může rochnit, jak jen bude chtít.
  Jediným neduhem je výchozí materiál, totiž norské vydání. Českého fanouška rozhodně nezajímá, v jakém roce byl jaký příběh poprvé publikován v Norsku, stejně jako by český čtenář uvítal u článků ilustrace raději v češtině nebo angličtině, ne v norštině. A pokud jde o nařízení od Disneyho, rozhodně by bylo záhodno trochu víc si dupnout, protože jde o prvek, nad kterým bude fanoušek nevěřícně vrtět hlavou a proklínat bezmyšlenkové přepisy.
  Zlatá klasika přináší jedny z nejlepších příběhů, které kdy o kačerech z Kačerova vyšly. Je jen škoda, že jim v mnohém nebylo věnováno takové zpracování, které by si zasloužily. Nezbývá než doufat, že u příštího svazku vyvinou v Egmontu větší úsilí.