text: Přemýšlela jsem nad titulkem. A přemýšlím i nad textem.
  Za hodinu mně čeká odpolední směna a tak sedím, konečně přestěhovaná, v pracovním koutku své podkrovní kuchyně. Women of Jeseníky už mi několik týdnů stojí a napadá mě, že cokoliv teď napíši může vyznít jako stěžování si, což je… mylné.
  Pokud tedy čtete, představte si, že mám skvělou náladu, usmívám se a jen dávám na vědomí svým čtenářům, proč tyto stránky nezdobí další slova výjimečných žen.
  Ve zkratce by se dalo napsat, že aby web fungoval, musí mu svůj čas věnovat nejen autoři, ale i respondentky.
  Hotových osm rozhovorů je rozeslaných a jeden navíc stojí delší dobu rozepsaný u mě. Osm rozhovorů jsem stihla odeslat k autorizaci ještě do poloviny května, protože mi bylo jasné, že jakmile začne lázeňská sezóna a obecně léto, bude to i s tím mým časem bláznivé. Bohužel žádný z rozhovorů se mi zatím nevrátil zpět, většina těch žen je plně zaměstnaných a ve svém volném čase se věnují rodině, případně jiným aktivitám.
  Jelikož chci dělat web s radostí, s tou pozitivní energií jakou jsem do toho vkládala od začátku, přestala jsem se "konečně honit za dalšími interview" jen abych vyplnila mezeru ve vydávacím dnu. Ono to stejně nefungovalo a neautorizované rozhovory se mi začaly pouze hromadit, aniž bych je mohla veřejně sdílet.
  Také jsem zaměstnaná, mám spoustu svých aktivit, kterým budu věnovat spoustu času a než abych se z toho, jak se říká, zbláznila, počkám, až se mi některá žena ozve a dá mi souhlas k publikování již hotových textů.