text: První podrobný popis jeskyně zachoval brněnský lékař J. F. Hertod již v roce 1669. Uvnitř jeskyně se „rodila“ krasová archeologie v Rakousku-Uhersku a to díky lékaři Jindřichu Wanklovi. Jako první považoval nálezy v jeskyních Moravského krasu za vědecký materiál hodný zkoumání. Položil tak základy paleontologie, speleologie a zejména archeologie.
  Dle dobové úrovně poznání Wankel vstoupil na vědeckou scénu s nálezy z roku 1867 z Jižní odbočky (síně) a připojil se k těm kolegům, kteří zastávali současnost „diluviální fauny a člověka“, což bylo ve střední Evropě přelomové tvrzení. Tyto nálezy náleží mladopaleolitické kultuře Magdalenien.
  Největší jeho objev se uskutečnil ve vstupní části jeskyně – v tzv. Předsíni. Jde o unikátní, dnes již světoznámý nález ze starší doby železné – halštatské, datovaný do 1. pol. 6. stol. př. n. l. Zatímco Wankel představil dobovou romanticky laděnou interpretaci pohřbu velmože, soudobá archeologie zcela seriozně hovoří o jeskynní svatyni. Mezi těmito modely ale mohla a dodnes může veřejnost v nálezu díky četnému zájmu vědců spatřovat celou plejádu funkcí, které jsou již dnes překonány.
  Následných více jak 130 roků od objevu rozhodlo o tom, že nález je dosud největším celkem z jeskyně z doby železné v celé Evropě. Jeskynní svatyně měla svoji architekturu (žároviště, oltář, dláždění, modla, kovárna) a postupně v ní byly ukládány (obětovány) jednak předměty luxusní (vozy – 3-6 exemplářů, bronzové nádoby, helma, žezlo, opasky, zlaté čelenky, tisíce skleněných a jantarových perel, náramky, spony, velké množství keramiky, přeslenů ad.), ale i objemné množství obilí (pšenice, ječmen, proso, hrách ad.), zvířata a lidé, společně s textiliemi, předměty z kůže, dřeva, proutí ad.
  Archeologie dneška chápe tento soubor jako pozůstatek po náboženském chování lidí doby železné, lidé, zvířata i předměty sloužili/y v důležtém procesu jako „hybatelé“ v procesu zrodu, jehož nedílnou součástí bylo usmrcování. Mnohé nasvědčuje, že svatyně sloužila jako důležité regionální centrum zaměřené na obřady regenerace. Do tohoto rámce zapadá i unikátní (nejstarší ve střední Evropě) kovárna. Kovář minulosti byl chápán jako kněz, jež pomocí ohně přeměňoval „rodil“ z kamene nový kov – železo.
  Jeskyně Býčí skála je druhou největší jeskyní v ČR a je pro veřejnost uzavřená. Její „pootevření“ na 3-4 víkendy s povolením CHKO Moravský kras se koná již tradičně na jaře asi od poloviny května (termín je proměnlivý) a zájemci jsou členy ČSS 6-01 Býčí skála provedeni jinak nepřístupnými částmi krasu. Každým rokem je připravováno pro návštěvníky překvapení (2007 – rekonstrukce svatyně v Předsíni; 2008 – rekonstrukce magdalenského sídliště v Jiřní odbočce) s vědecké studnice tohoto jedinečného podzemního systému.