text: Zde i duše pookřála - Jazykové kurzy Lingua Zlín
  Zde i duše pookřála
  Setkali se v jazykové škole Lingua ve stejné třídě pomaturitního studia angličtiny. Psal se rok 2006. Od té doby jsou Vlaďka Kopčilová a Marcela Glücková kamarádky. Zkušenost těchto dvou maminek je důkazem toho, že denní studium může dát hodně nejenom "mlaďochům' těsně po maturitě.
  Kromě chuti vyzkoušet si něco nového přivedla Vlaďku k návratu do školních lavic složitá životní situace. "Procházela jsem tehdy nelehkým obdobím,' vzpomíná. "Zůstala jsem po rozvodu sama s nemocnou dcerou. Abych doma neplakala, řekla jsem si, že budu dělat něco užitečné.' Rozhodnutí Vlaďky studovat angličtinu bylo velmi spontánní. Ve vlaku z Otrokovic do Zlína jí padl pohled na upoutávku na denní studium v Jazykové škole Lingua. V té době byla na mateřské dovolené a naskytla se jí možnost dát dítě do školky na čtyři hodiny denně.
  "Napadlo mě, že bych právě ty čtyři hodiny denně mohla věnovat angličtině. Nevím, snad to bylo náhlé osvícení, snad zkrat v hlavě, ale rovnou z toho vlaku jsem zamířila na adresu školy. Byla to otázka deseti minut a octla jsem se v kanceláři Lingua. Vyplnila jsem přihlášku a řekla jsem, že se na studium už moc těším. Nicméně, v momentě, když jsem za sebou zavřela dveře, jsem si to chtěla rozmyslet a vzdát to. Ale styděla jsem se vrátit a přihlášku zrušit, tak jsem nakonec nastoupila. A nikdy jsem toho nelitovala,' říká s odstupem času Vlaďka, která dnes pracuje jako asistentka v rehabilitačním centru.
  "Těch deset měsíců jsme sem chodily opravdu rády, studium jsme si užívali,' přitakává souhlasně Marcela a zároveň zdůrazní: "Musím říct, že jsme neměli téměř žádnou absenci, poctivě jsme chodili do výuky. Já jsem se díky tomu s angličtinou opravdu posunula kupředu. Když jste s tím jazykem denně v kontaktu, tak se dostaví i výsledky. Gramatika se dostane do podvědomí, zlepší se mluvení. Horší už to bylo s přípravou doma, nezbývalo na ni tolik času, když člověk chodil i do práce a staral se o děti. Ale přesto jsem to zvládla. Dokonce jsem si udělala cambridgeskou zkoušku PET', dodává Marcela, povoláním účetní.
  "Ten rok pro nás nebyl ztracený. Svým způsobem jsme se vrátily do školních let,' potvrzuje Vlaďka. "Já jsem do toho nešla ani tak se záměrem zvýšit si kvalifikaci, jako spíš překlenout těžké období, což se mi splnilo přímo bravurně. Ráno jsem odcházela z domu často se slzami v očích, ale ve škole má duše pookřála. Myslím, že jsme byli povedená třída, s děckama jsme se hodně nasmáli. I když byl mezi námi a našimi mladšími spolužáky určitý věkový rozdíl, neměly jsme pocit, že bychom tam nepatřily. Je to strašně příjemné, když se člověk dostane mezi ty mladé. To ho omladí. To bylo na tom to nejlepší.'
  A co přejí naše bývalé studentky jazykové škole Lingua k dvacetinám? "Aby měla štěstí na dobré lektory i na studenty,' říká za obě kamarádky Marcela, "kteří sem budou chodit rádi tak, jak jsme sem chodily rády my, a kteří budou doporučovat studium na této škole i jiným.'