text: Pravoslavné Velikonoce – Kloboukdolů
  Posted on 3.5.2019 by kloboukdolu
  Jsou ale země, kde jsou Velikonoce větším svátkem nežli Vánoce. Svátky navíc získávají zvláštní kouzlo, když je můžete prožít někde poblíž země zaslíbené, kde je i krajina podobná té biblické a kde si jeden může lehce představit, jak tu sedával Ježíš pod olivovým stromem a učedníci se kolem něj shromažďovali jako ovce toužící po stínu.
  Velikonoce mne popravdě nikdy v životě nebraly, možná proto, že jsem nikdy nebyl schopný s pomlázkou přinést plnou nůši vajec. Až jednou jsem, za svého pobytu na Kypru, již odpočívajíc po páteční práci, uslyšel jsem zvuky táhnoucí se od larnackého kostela sv. Lazara. Vydal jsem se rychle ven a uviděl průvod. Vepředu průvodu byla nesena květy vyzdobená nosítka a na nich mrtvý Ježíš. Za ním šel průvod se svíčkami, a byl tak smutný, jako by město po bitvě vynášelo své mrtvé syny k čerstvě vykopaným hrobům. Připojil jsem se k průvodu a mlčky jej následoval.
  Někde na Kypru
  V sobotu celé město čekalo na půlnoc a na Ježíšovo z mrtvých vstání. Lidé se začali scházet v kostele už v deset večer. Jako ostatní jsem si i já před kostelem sv. Lazara zakoupil svíčku se speciálním plastovým krytem, kterou si ten večer bere do kostela každý. Během dlouhých chvil, kdy se za krásných liturgických zpěvů čekalo na vzkříšení, jsem se díval na ikonostas, nad nímž visel na kříži ukřižovaný Ježíš. Nejvíce ze všeho vypadal jako zničený člověk, co visí za své údy sklesle a už nemůže dál, dál ani o krok, jeho lidské putování tu končí výměnou za záchranu (spasení) těch, kteří už sami nevědí jak dál. V té svaté chvíli si jeden jasně uvědomil, že přes veškeré učení o svaté trojici, tu před ním stojí ukřižované tělo ubohé lidské bytosti.
  Tuto velkou noc na mě zkrátka dolehlo to, že je dobré se na celý příběh podívat také z perspektivy Ježíše jako "pouhého" člověka, kterému byla již od početí umetena jiná cesta (bez útoku na církevní dogmata) . A jednou v jeho životě nastal moment, kdy už nemohl ze svého učení uhnout, protože by se protivil pravdě Boží. Což je situace, do které se dostáváme sami velmi často a velmi často v ní také selháváme – i když v mnohem menších, každodenních měřítcích. A právě proto příběh Ježíše má pro nás tu největší cenu, když onu zkoušku podstupuje člověk, který věří svému srdci a své cestě natolik, že jakékoliv sestoupení z ní je pro něj nepřijatelné.
  A z tohoto úhlu pohledu, z pohledu obyčejného člověka, který se v životě znova a znova plete (hřeší) je zásadní Zelený čtvrtek, kdy se člověk – Ježíš – svobodně rozhoduje, zdali přijme cestu srdce anebo rozumu: "Otče můj, je-li možné, ať mě mine tento kalich, avšak ne jak já chci, ale jak chceš ty" (Mt 26,39). Ještě ve čtvrtek si mohl svobodně vybrat útěk a život, ale sám dobře věděl, že tudy jeho cesta nevede. V tento těžký moment se člověk zdává své pýchy, obav, hrdosti a domýšlení toho, jak by co mělo být a v plně se oddává do rukou Boha svého srdce. V tento moment se člověk vzdává všeho pozemského.
  Chvíli před sobotní půlnocí zhasnou všechna světla v prastarém kostele, nastává svatá atmosféra doprovázená zpěvy. Přichází půlnoc a otevírají se dveře ikonostasu, zjevuje se svícen o třech svících a světlo se začíná lavinovitě šířit ze svíčky na svíčku až najednou hoří celý kostel světlem vzkříšení. Christos anesti ek nekron, thanato thanaton.
  Od té chvíle jsou pro mě Velikonoce něčím více. Jsou to svátky, které mluví o svízelích vlastního rozhodování, vlastních chyb a pochyb, které církev nazývá hříchem a ve kterých se celoživotně už od Adama babráme. Jsou to svátky naší vůle vybrat si tu správnou cestu a naší neschopnosti ji potom následovat. Nebo naopak – na nějakou cestu si myslet a po jiné jít.
  Neděle pak patří oslavám, grilování, piknikům, pojídání masa v neskutečném množství, což přináší těm, kteří drželi masopust opravdu posvátný pocit, který se dostaví poté, co velké množství masa intoxikuje odlehčený organismus. Beránci, které před pár dny sháněli ze strání ožralí honáci za divokého bekotu k porážce, se teď pečou na nábřeží a nad světem zavládnul mír.
  A ano, pak je tu pondělí, které je pro nás tím hlavním dnem Velikonoc a které je pro mnohé křesťany tím dnem nejméně významným…