text: Byl jsem tehdy u dva roky velvyslancem v Rumunsku a vývoj na domácí scéně jsem sledoval na základě informací docházejícího českého tisku a praských přátel návtěvou v Bukureti. Musím ovem dodat, e co se odehrávalo v 60. letech, kdy se rozvíjel proces mezinárodního uvolnění a modernizačních změn, jsem soustavně vnímal a snail se vidět i československou realitu v nových souvislostech. Myslím, e je spravedlivé připomenout významný podíl N. S. Chručova na tom vem a první, by skromnou proměnu sovětského systému zbavovaného nejhorího dědictví stalinismu, el, v polovině 60. let opět přeruenou.
  V létě roku 1967 jsem poprvé shrnul své mylenky, nakolik potřebujeme reformovat i nae vnitřní poměry, předevím ve vztazích strana - stát - společnost. Studii s tímto názvem jsem brzy nato rozířil a doplnil a poslal některým spřáteleným politikům v Praze. Kdy se na plénech ÚV KSČ v prosinci a lednu odehrály bojovné diskuse s kritikou omylů a chyb v politice strany a státu, následované kádrovými změnami, byl jsem přesvědčen, ze se otvírá cesta k nezbytným reformám. Pocítil jsem touhu být při tom, vrátit se do vlasti a pomáhat, kde to bude zapotřebí. To se mi splnilo a v březnu, kdy se ji naplno rozvíjel tzv. obrodný proces a já se náhle ocitl v prudkém víru událostí, co jsem zaznamenal ve svých Pamětech.
  Snad stojí za zmínku reakce bukureských diplomatů na dění v Praze, z nich např. zástupce Francie usoudil, e mne osobně zřejmě potěily, ale pochybuje, zda z nich mají radost v Moskvě, vůči ní bychom měli být dost obezřetní. I jiní kolegové ze Západu se obávali, nakolik nás pochopí v jiných socialistických státech, kde ná postup můe vyvolat příznivou odezvu v lidech, avak nevůli v mocenských strukturách. Velvyslanec SSSR, dosud vskutku bratrsky vstřícný, neskrýval posmutnělou nedůvěru, kam jsme se vydali a oč vlastně usilujeme - zřejmě podle zdrojů z Moskvy.
  * Kdy jste se vrátil do Prahy, byl ji zpracován dokument o zamýlených reformách, který byl počátkem dubna schválen ÚV KSČ jako tzv. Akční program. Jak jste jej posuzoval? Nael jste v něm i vlastní názory?
  Obsahově program v zásadních otázkách odpovídal i mým mylenkám, jak bychom se měli zbavit zátěe zbytku stalinských dogmat. Předevím lo o autoritářské prvky v praxi uplatňování vedoucí úlohy strany, která se rovnala samovládě KSČ včetně svévolného rozhodování jejích funkcionářů. Strana nebyla - jak to kdysi ádal Marx - inspirující vůdčí slokou společnosti a jejích zájmových organizací, nýbr mocenským hegemonem. Pro druhou polovinu 60. let, se zrychleným vědecko-technickým i společenským rozvojem, náročným na vzdělanost a kvalifikovanost pracujících vrstev i vůdčích činitelů ve vech oborech, se mně a vem aktérům obrody jevily dogmatické zkomoleniny původního kritického ducha marxismu, páchané v politice strany, jako naprosto protichůdné měnícím se moderním podmínkám ivota a práce lidí. Proto jsem rozumem i srdcem stál na platformě demokratizačních, následně i materiálních a ideových změn.
  Akční program jsem současně povaoval za první etapu nejnaléhavějích opatření, předně k proměně veřejné atmosféry v naí společnosti, abychom získali co nejirí souhlas lidu vykročit novými cestami, kdy se vytvoří základní podmínky pro trvalý aktivní zájem o dalí, hlubí a závanějí etapy budoucí. V tomto smyslu jsem chápal program nikoliv jako postačující, nato konečný cíl, nýbr jako otevřený reformní dokument, doplňovaný, korigovaný a rozvíjený takříkajíc na pochodu, schopný vstřebávat nové projekty vzelé z analýzy zkueností, vědeckých závěrů a prognóz.
  Proto jsem dával přednost obezřetnému postupu bez ukvapených skoků vpřed, které by rozruovaly větinový souhlas společnosti a přirozenou potřebu lidí psychicky zvládnout proměnu dosud vitých poměrů v nové a odliné. Pokřik netrpělivých skupin, kterým se zdál program málo radikálním, jsem odmítal právě ve snaze nepřivodit moné krizové napětí a zbrzdit pokrok místo jeho uspíení. Zvlátě jsem litoval mediálních výpadů, které vyvolávaly znepokojení některých částí společnosti i členů strany, nedozrálých jednoznačně odmítnout překonané pravdy, vyjít z jejich zajetí a vřadit se aktivně do proudu obrodných záměrů. Závanějí roli hrály zmíněné radikální postoje v mezinárodním kontextu. Ve vládnoucích kruzích na Západě vzbuzovaly naděje na oslabení a moné rozkotání socialistické soustavy, co platilo i v metropolích na Východě, kde padala slova o zradě. Kdy pak v Kremlu zjistili, e zastánci naeho obrodného programu nevidí v radikálech přílinou hrozbu a skutečné odpůrce socialismu povaují za nepatrnou sektu, rozhodli se pro vojenský zákrok, zastavení reforem a vnucený návrat k autoritativnímu reimu. Reformátoři byli vyloučeni z veřejného ivota a z významných postavení a povolání, kam pak nastupovali přívrenci tzv. normalizace ve smyslu plné shody se zájmy a vůlí sovětské velmoci.
  Zrychlený civilizační vývoj ve světě ovem nadále pokračoval a v 80. letech se i sám Sovětský svaz ocitl v pozici zaostávajícího kontinentu. Nezbylo ne hledat cesty ke změně zastaralého mylení a neefektivní politiky. Zahájený program tzv. perestrojky a glasnosti, který očividně připomínal mnohé rysy naeho Akčního programu roku 1968, přiel vak příli opoděně a posléze ztroskotal na odporu demoralizované byrokracie a znehybnělé společnosti. Se zhroucením samého centra socialistické soustavy docházelo k pádu podlomených reimů také v satelitních zemích včetně Československa. Nastávala nová éra, provázená pokojnými, ale i krvavými převraty. To je vak otázka překračující téma naeho rozhovoru.
  * Přesto by bylo zajímavé, jak se vám jeví ráz této nove éry ve vztahu ke stavu a perspektivám České republiky. Zůstáváte optimistou?
  Bylo by zřejmě neodpovědné prorokovat, co nás čeká a nemine. Jak víte, jsem rozhodným odpůrcem veho tmářství, hádání z hvězd či ze zvrásněné dlaně, co je sice dnes v módě, ale předevím výnosným byznysem. Ale váně - globalizační tendence v podmínkách 2l. století se zatím odehrávají pod náporem mocenských, politických, vojenských, ekonomických a ideologických tlaků, v rychlém tempu a v pluralitě místních variant. To znesnadňuje hodnotit komplex dějinných faktorů a definovat jejich působení, nato vyústění. Výhledy lze pouze tuit, a to v celé řadě moných alternativ. Je ovem lákavé utvářet si představy o příslovečných zářných zítřcích, ale jak se přitom vyhnout utopickým zboným přáním? To alespoň ve zkratce o mém osobním ideálu společnosti, byt s prosbou o shovívavost vůči veteránu české politiky.