text: Rodič nejsem, ale vidím okolo sebe dost reálného života na to, abych to považoval za blbost taky. Oni jsou všichni chytří, když jde o jiné...
  chapu že rodiče nemužou stat ditěti za zadkem několik hodin a sledovat kde je. měli by se spíše snažit (nenásilně) usměrnit nějak okruh navštěvovaných stránek. co se týče vysedávání u PC tak opět záleží co dotyčný/á na PC dělá. sam jsem se dostal na gymnázium (zaměření na programování) a mužu řict že oproti zakladce je úroveň studentů o hodně vyší a je podle mě rozhodně lepší když někdo sedí u PC(a dělá něco smysluplného) než když chodí hulit za školu. za sebe můžu říct že internet mi hodně dal(sice i vzal např. čas), ale zároveň i hodně čtu začal jsem trochu fotit. takže si nemyslim že PC odtahuje děti od knížek atd. taky záleží na tom co čtou, aby je to bavilo. a abych taky napsal něco k anketě: nevík kdo jiný by měl mít za chování dětí na internetu zodpovědnost než rodiče, kteří je vychovali.
  Myslím, že nezapomněla. Jenže my jsme se jako děti bavili přesně opačným způsobem, než děti dnešní. Mně přijde normální, když děcka vyvedou nějakou rošťárnu (přestože je dnes debilní doba, kdy se věci, které my jsme běžně páchali, rozebírají v televizi v nějaké formě "černé kroniky"), ale nepřipadá mi normální, když celé dětství stráví na gauči civěním do bedny, ať už televizní, nebo při paření her.
  Stačí, když náhodou vyrazíš někam, kde se vyskytují školní děti. Na první pohled je poznáš. Obvykle 2 kluci, dohromady 30 kilo i s taškou plnou DVDéček a brýlemi, a jediné, o čem se baví, tak o nějaké hře.
  Mno nevim... já se pohybuju všude možně a i v rodině máme dost dětí. Všecky jevy, co se tu popisují, znám. Jenže já to znám v tom smyslu, že to tak dělají některé děti, ne všechny děti. Navíc já už jsem skoro z internetové generace (dialup od čtrnácti).
  Je to možné. Ale opravdu taková individua potkávám často. A je mi jich děsně líto. Nevím, zda je v Praze nepotkáváš, nebo si to jen neuvědomuješ, protože ti to přijde normální (nemyslím tím, že bys to bral jako standard, ale jen že ti to nepřipadne tak divné, aby sis toho všimnul). Ti kluci prožijí dětství ve virtuálním světě. Možná se z toho jednou dostanou, možná ne, možná si pak sami uvědomí, že zahodili mládí, možná jim to bude šumák, to já nevím. Ale určitě bych s nimi neměnil.
  Viz můj "životopisný" příspěvek níže. A rozhodně si nemyslím, že bych "zahodil mládí". Jsem se svým mládím naprosto spokojen a také bych neměnil
  Jako dítě jsem trávil téměř celé volné odpoledne na ulici. Na pražském předměstí. Hrálo se na četníky a na zloděje, bojovky, skákala se guma a panák. A taky hra "Honzo, vstávej" . Všechno bylo možné. Malá ulička mezi rodinnými domky, kde projelo auto jednou za čtrnáct dní. A dnes tu uličku sotva přejdu, valí se tam auťáky stovkou (limit je tu 50 jako všude), bezohledně stříkají louže na chodce po chodníku .. a tady si hrát, nesmysl. A aby děti chodily na nějaké centrum, kde je hřiště - to určitě lze. Ale děti jsou spontánní. Pokud nevyjdou z domu a nezačnou nějakou zajímavou činnost, raději zůstanou doma. A tam je internet, hry, telka. Je to opravdu i o tom. Mluvil jsem na toto téma s řadou lidí v celém světě, všude je to stejné ..také vzpomínají na mládí na ulici a v partách (v tom dobrém smyslu) ..
  No jo, to máš naprostou pravdu. Automobilová mánie je skutečně něco šíleného. Když jsem loni jezdil na kole po Českém ráji, připadal jsem si jak na jiné planetě, když kolem mne nejezdily kolony aut. Nevím, co se lidem stalo, že dnes jezdí autem do práce, i když to mají 300 metrů. A možností mají venku děcka skutečně málo. Asi to všechno souvisí se vším, a odvíjí se jedna věc od druhé a pomalu se to stupňuje. Možná už dozrál čas, aby sem spadnul zase nějaký meteorit ;)
  Podle mě je mezi "potkávat taková individua" a "věřit, že jsou taková individua všichni a že předchozí generace byla skvělá" je zatraceně velký rozdíl.
  Věř tomu nebo ne, pohybuju se i venku i na síti docela dost a znám dost lidí (dětí, ačkoliv ve svých 23 letech ještě nejsem dost starý na vážně myšlené vyjádření typu "třináctiletá holčička")... pro které je Internet hodně důležitý.
  Dost z nich Intenetové komunikaci (plus nějakým blbostem okolo včetně her, blogů apod) dávají z různých důvodů velký kus svého života.
  Ale stejně mi přijde nesmysl to hned tvrdit o všech (ani skoro všech, ať mě někdo nechytí za slovíčko).
  Samozřejmě nemyslím, že by takoví byli všichni, ale je jich dle mne nepřirozeně mnoho. Když jsem byl malý kluk, tak byly takové děti cílem posměchu (sám jsem ve třídě nikoho takového neměl, ale taková děcka se objevovala, a bylo jich naprosté minimum) - "brejlovec, který sedí doma, o balon si zlomí nohu a v tělocviku doběhne kilometr za ostatními". Dneska už cílem posměchu nejsou, ale není to proto, že by děti byly uvědomělé (což by bylo v pořádku), ale proto, že už je to běžné.
  Já jsem tehle typ posměchu viděl dodnes. O statistikách se můžem bavit (jako jestli je jich nepřiměřeně moc, víc než dřív, míň než dřív)...
  To zevšeobecňování (ať už dříve všichni skvěli, teď všichni špatní, nebo naopak) se mi nelíbí už proto, že není podle mě důsledkem pohledu na skutečnost, ale touhy si postěžovat. A jak se říká, kdo chce psa bíti...
  Dostal jsi mě :). Ale jenom trochu. Vidím rozdíl v dodání něčeho k tématu a všeobecné hanění mladých a hloupých ze strany starých a moudrých, za kterých všechno bylo lepší.
  Ále… Nevkládej mi do úst sova, která jsem nikdy neřekl. Určitě nebylo všechno lepší. Strašně mi například chyběl přístup k informacím, který je dnes neobyčejně snadný. Sehnat knihu k moderní technické tematice bylo prakticky nereálné, sem tam se něco objevilo v některém časopise. Ale když už, zkus mi vyjmenovat několik příkladů, které jsou dnes lepší, pokud jde o diskutovanou tematiku.
  Tak od 11 let do cca 14 let jsme také neustále celé dny jen hráli hry, bavili se převážně o hrách a počítačích, četli herní magazíny jako Excalibur, Level a Score, kupovali od pokoutních prodejců "pirátské" gamespacky (tenkrát ještě Internet moc nebyl) a pak si je mezi sebou půjčovali (vypalovačky byly ještě velká vzácnost). Tomu udělal přítrž až příchod Internetu (dial-up), kdy jsem místo toho začal chatovat na XChatu, pak na ICQ a ještě později na diskuzních serverech Mageo a Průvodce. A přes ICQ a diskuzáky jsem si našel spoustu nových přátel, s kterými se stýkám dodnes
  A ještě předtím (tak od 8 let) jsem hrál také hry. Na 286-ce a později 386-ce. Na základce jsme tím trávili také obrovské množství času, vždycky po skončení vyučování se šlo k někomu z nás a tam jsme pařili staré pecky až do pozdních odpoledních hodin. A samozřejmě už tenkrát jsme "pirátili", byť na disketách
  A světa div se - nijak mě to nepoznamenalo, právě naopak, díky tomu všemu jsem se dostal k počítačům a později i k Linuxu. Pravda měl jsem i jiné zájmy - samozřejmě televizi (různé seriály, akční filmy, sci-fi, ...), tak od 14 let i občasné čtení knih (dřív většinou jen čtení různých encyklopedií, do toho jsem byl blázen už od malička), dále třeba taky chemie (i výroba výbušnin, v USA by mě asi dnes považovali za mladého teroristu ), programování už od malička (už na základce v QBasicu na 286-ce). Ale ty hry v tom období rozhodně zabraly nejvíc času. Hned po nich asi ta televize
  No tak když toho sám nelituješ, tak je to jedno. Já lituji i toho času prosezeného u počítače nyní, jenže pokud si nemůžeš dovolit utratit x tisíc korun měsíčně za zábavu, tak se toho ve velkém městě moc dělat nedá. Už se těším, až budu za půl roku pryč z města, postavím si garáž s dílnou, pronajmeme si zahrádku a budu moct zase něco dělat, jako když jsem bydlel ještě u rodičů.
  Máme zjevně naprosto jiné priority a náhled na život. Z města bych nechtěl ani za nic, jsem pravověrný Pražák
  Btw. dnes už hry nehraju, většinu volného času trávím sledováním sci-fi seriálů a filmů, čtením klasických sci-fi románů, programováním (pro zábavu), studiem fyziky (pokud se to tak dá nazvat, je to totiž zas jen pro zábavu), poslechem hudby (metal a rock), diskuzemi na internetových fórech a samozřejmě společnými aktivitami s přítelkyní To ovšem neznamená, že bych toho období hraní her v dětství litoval, to ani náhodou, bavil jsem se výtečně.
  Já měl dětství obojetný. Přes týden v Praze, víkendy na vesnici. Prázdniny taky mimo Prahu. A musím říct, že jsem si život s vesnickou partou užil mnohem víc, než ten pražský. V Praze není co dělat, kdežto na vesnici, když je dost podobně starejch kumpánů se člověk vyřádí dosyta a neriskuje příliš velkej průšvih. Zkuste si v Praze postavit třeba srub nebo jezdit na vlastnoručně vyrobených motokárách...
  Jé, motokára! Taky jsem doma takovou jednu měl (a vůbec nevím, proč je v názvu "moto"). Sebevražedný to stroj bez brzd. V tom kdyby se dnes nějaké dítě projíždělo, tak rodiče okamžitě zavřou za nezodpovědné ohrožování života dítěte
  To co popisuješ je "kára", na těch jsme jezdili s kopce, bylo to trochu jak se kdo hecne, protože to byl docela krpál do zatáčky s takovým tím asfaltem neasfaltem. Prostě hrubej štěrk s trochou asfaltu.
  Motokárama jsem měl na mysli opravdu motokáry s motorem. Na vsi byly dvě s motorem 150ccm a jedna s jawou 350, ta měla dokonce diferenciál a brzdy na obě zadní kola, prostě luxus. A když do ni autor zabudoval půjčenou pětistovku, tak ho ani policajti v žigulíku nemohli chytit. Na maximálku jo, ale motokára akcelerovala o dost svižneji a dala se na okresce otočit na fleku do protisměru, což se žigulíkem nešlo... A na polňačkách se policajtům taky moc rychle jezdit nechtělo...
  Pokud máš správně vyplněnej rok narození v profilu, tak jsme měli mládí ve stejnejch letech. "U nás" na dědině to bylo dost motorizovaný, teda z dnešního pohledu samej šrot, ale jezdilo to. Ve vedleší vsi se jezdilo mistrovství republiky v autokrosu, takže každej druhej byl schopnej mechanik sestavit lecos.
  Ty motokáry nebyly motokáry, co se vidí dneska, prostě obdélník z trubek, na tom čtyři kola, sedačka z tramvaje, volant, motor a až to svištělo. Prostě "co dům dal". A když JeZeĎáci vyprázdnili silážní krechty, měli jsme plácek i na závodní dráhu.
  No u nás bylo na naší 800 metrů dlouhé ulici asi 4 nebo 5 aut a s další motorizací to nebylo o nic akčnější. Ono to možná souvisí s tím JZD, které zmiňuješ. Tehdy patřili "jézéďáci" mezi nejbohatší lidi, alespoň tedy v našem okolí byly vidět velké rozdíly mezi obcemi s velkým družstvem, a bez družstva (u nás byl jen prasečák, byli jsme průmyslová obec). No aspoň jsme se na tom nemohli pozabíjet. Stačilo naše občasné válčení kameny
  tom kdyby se dnes nějaké dítě projíždělo, tak rodiče okamžitě zavřou za nezodpovědné ohrožování života dítěte
  Jendo, to už jsou parádní vozy, navíc ty děti mají přilby. To, co jsem měl doma, bylo posvařované z tyček, které zbyly z výroby plotu, na tom kola z kočárku (taková ty cca 15 cm průměr, na nich natažená guma o průměru cca 1 cm), na "volant", kdyby ses narval, tak ti vyleze ven zádama Umělecky jsem ho ztvárnil v příloze :D
  Byly to prakticky dvě prkna s kolečkama. Na širším se sedělo, to byla kastle a tenčí byla přední náprava spojená otočně jen šroubem. Brzdou byl dřevěný kolík přidělaný po straně nebo podrážky.
  Já si jen říkám, že dle dneších norem a měřítek jsme se na takových a podobných strojích, bez přileb a různých chráničů, či našponovaní při jízdě na Ukrajině, která byla standardně vyráběna pro 2metrové chlapy, s "kandahárama" na lyžích, leptajíce plošné spoje kyselinou chlorovodíkovou… měli již dávno zmrzačit, zabít a otrávit. A ono nic Dokonce jsem přežil i to, když o mne učitelka přerazila takové to betelné dřevěné ukazovátko
  No, už nějakou dobu plánuji, že bych se tam podíval, ale vždy mi do toho vleze nějaký děsně objektivní důvod, proč nepřijdu Ale třeba to jednou vyjde :)