text: GRAFOLOŽKA: Pijáctví ani IQ z písma nepoznám, agresivního cholerika ano - iDNES.cz
  Grafoložka Helena Baková | foto: František Vlček, MAFRA
  V dětství si dopisovala s desítkami lidí a ke grafologii ji přivedla právě láska k dopisům. "Do dneška mě fascinuje, jak je každé písmo jedinečné. Dostanete dopis a už víte, od koho je," říká grafoložka Helena Baková v dalším díle seriálu Lidé Česka. Pitvá nejen rukopisy obyčejných lidí, ale i historických velikánů.
  Co dokážete grafologickým rozborem odhalit?
  Dá se toho zjistit poměrně hodně. Třeba o oblasti vitality, energie a temperamentu, vlastnostech vůle a myšlení, vztahu pisatele k sobě i k druhým lidem. Nedá se přímo říct, k čemu má člověk talent – jestli umí malovat, tancovat nebo má hudební sluch. Když se třeba podíváte na rukopis Bedřicha Smetany a nevíte, že jde o Smetanu, ani nepoznáte, že to byl nějaký vynikající hudebník. Můžete ale zjistit, jestli je člověk spíš emocionálně nebo racionálně založený, extrovert nebo introvert, praktik nebo teoretik.
  Jak byste vysvětlila, co grafologie je?
  Vědecky řečeno je to psychodiagnostická projektivní metoda. Mně ale víc vyhovuje pojetí, že je to způsob, jak prostřednictvím písma porozumět druhému člověku. Dost často se grafologie zaměňuje s písmoznalectvím. Oba obory sice pracují s písemným materiálem, ale písmoznalec zkoumá autorství podpisu nebo textu, kdežto grafolog vyhotovuje psychologický profil pisatele.
  Naučila jste se grafologii jako samouk?
  Když jsem kolem roku 1989 začínala, tak v podstatě ano. Sama jsem si studovala knížky, které se mi podařilo získat. Pak jsem v časopisu objevila článek od jedné grafoložky, která písmo studovala v Itálii a pořádala kurzy grafologie. To mě nadchlo, tak jsem se hned přihlásila. Bohužel ale kurzy asi po roce zrušila. Vznikla však Česká grafologická komora, u které jsem potom grafologii dostudovala a pak tam více než dvacet let učila.
  Byla jste si při svých prvních rozborech nejistá?
  Zpočátku určitě. Chodila jsem proto na konzultace ke zkušenějším kolegům. Myslím ale, že je dobré se těch nejistot nezbavovat. Protože jsem měla třeba období, kdy když mi přišel nějaký text, řekla jsem si "no jasně, to je tohle". Ale pak jsem si uvědomila "pozor děvče, tohle je nejkratší cesta k vyhoření". Protože potom už člověk nevnímá jemné nuance písma.
  Z jakých důvodů se na vás lidé nejčastěji obracejí?
  Nejčastěji za mnou lidé chodí, protože se chtějí víc poznat. Někteří ale řeší vztahové problémy, to jim pak mohu nabídnout partnerské rozbory. Například jedna žena si nemohla vybrat mezi dvěma muži, a tak za mnou přišla s každým z nich.
  V personalistice se rozbory využívají jako součást konkurzního řízení na určitou pozici. Zajímavé jsou ale i rozbory z rodinné historie – například když chtějí vnuci podle dochované korespondence poznat svého pradědečka. Také jsem ale dělala zakázky z komerční oblasti, například logo firmy napsané psacím písmem s přáním, aby na klienty působilo požadovaným způsobem.
  Co musí udělat člověk, který chce od vás vypracovat rozbor?
  K rozboru potřebuji dostatečné množství písemného materiálu, minimálně popsanou stránku A4. Čím víc materiálu, tím líp. Nejlepší je, když to není opisovaný nebo diktovaný text. Ideální jsou proto nějaké dopisy, které nebyly psané s tím, že budou zkoumané.
  Jak při práci postupujete?
  Práce s rukopisem má několik fází. Na začátku ještě nedělám rozbor pisatele, ale věnuji se sebezkušenostní práci s rukopisem. Každý vnímá rukopis trochu jinak, jde tedy o to si uvědomit, jak na mě písmo působí. Protože když mi písmo bude třeba připomínat nějakého mého cholerického šéfa a já si to neuvědomím, můžu si pak svoje problémy řešit v pisatelově posudku. V prožitkové práci pak spojuji grafologii a arteterapii – maluji rukopisy.
  Narodila se v roce 1954 v Hradci Králové. Po vystudování pražské VŠE se živila jako programátorka, pak pracovala v nakladatelství. Grafologii se věnuje už téměř třicet let. V roce 1993 získala diplom grafologa České grafologické komory, v roce 2007 založila s kolegy Institut psychologie písma, kde vyučuje. Je autorkou knih Psychologie písma a Portréty historických osobností. Ve volném čase ráda maluje.
  Co děláte v další fázi?
  Pak nastává vlastní rozbor. V běžném povědomí lidí je, že existuje jedna grafologie a jedna grafologická metoda. Že grafolog vezme lupu, pravítko a měří a zkoumá jednotlivé znaky. Velikost, sklon a tak dál. A z nich že pak skládá závěrečný posudek. Takové postupy však nemusí nutně přinášet hodnotné výsledky.
  Když s někým mluvíme, také si o něm vytváříme představu nejen z toho, co říká, ale i jak to říká, jak gestikuluje, jakou má mimiku. A to samé se děje, když člověk svoje slova ručně napíše. Jeho rukopis nemluví jenom slovy. Vezmeme tedy rukopis a nečteme ho. Vnímáme ho jako celek, jako obrázek. Zaznamenáme, že je třeba písmo uspořádané nebo neuspořádané, uvolněné nebo napjaté, dynamické nebo ochablé, spontánní nebo hlídané. Takže první kategorie, kterou popisuji, je písmový obraz.
  Pak se věnuji popisu pohybu, formy a dalších celostních znaků. Vlastně text symbolizuje pisatele, zatímco stránka papíru prostředí, ve kterém se pohybuje. Dalo by se říct – jak se pisatel pohybuje na ploše, tak se pohybuje v životě.
  Když popíšeme tyto celostní znaky, vyvodíme takzvaný základní obraz. Ten obsahuje úplně nejzákladnější charakteristiky pisatele. Potom ho můžeme doplnit rozborem jednotlivostí. Dílčí znaky používám spíš jenom k dokreslení celostních, protože z celostních vyzkoumáte jádro osobnosti.
  Jak dlouho trvá vypracovat jeden rozbor?
  To je různé, záleží to i na zadání. Například pro personalisty je potřeba udělat rozbor rychle, někdy třeba už do druhého dne. Ale může to trvat i deset hodin a více.
  Když dělají tři grafologové rozbor, měli by se shodnout
  Je grafologie spolehlivá?
  Záleží, o které grafologii mluvíte. Spolehlivost se odvíjí od používané metody. Na přelomu tisíciletí proběhl test, který ověřoval přístupy grafologů a zjistil, že kvalitně provedené grafologické rozbory jsou srovnatelné s psychologickým šetřením. Proto mi vadí, když se laická grafologie zaměňuje s profesionální, protože vážně nevede k validním výsledkům. Pak to v očích veřejnosti i odborníků může vzbuzovat dojem, že grafologie je šarlatánství, pavěda.
  Navíc když máte s rozbory zkušenosti, tak byste se splést neměl. Když udělají tři zkušení grafologové rozbor stejného rukopisu, tak by se měli v těch základních charakteristikách na alespoň devadesát procent shodnout. Například nezamění cholerika s melancholikem a podobně.
  Co ale z rukopisu nezjistíte?
  Třeba věk pisatele se nedá zjistit, pohlaví, povolání, vzdělání, rodinné a životní poměry. Nezjistíte ani inteligenci ve smyslu IQ, jako že byste se podívala na rukopis a řekla 138.
  Grafologii také nemůžete používat k diagnostice nemocí. Když jsem například dělala grafologický portrét Boženy Němcové, tak jsem srovnávala její písmo, když byla zdravá, s jejím posledním dopisem. Poznáte, že se něco děje, ale abyste z písma zjistila, čím trpěla, to vážně nejde. Také nepoznáte, jak se pisatel konkrétně zachová v určité konkrétní situaci. Lze ale zjistit, jakým převažujícím způsobem prožívá a reaguje.
  Poznají se z písma některé temné stránky osobnosti, jako je psychopatie, alkoholismus či sadismus?
  Z rukopisu se dá porozumět zdrojům pisatelových problémů, například že má v sobě chronickou duševní bolest. Není ale možné zjistit, jakým konkrétním způsobem se s nimi pisatel vypořádává, jestli dokonce pitím nebo jinak. Také není možné určovat diagnózy. Poznáme, jestli má pisatel například impulzivnější povahu, sklony k útočnosti či agresivitě. Ale jestli je přímo sadista nebo alkoholik, to z písma určit nejde.
  Hraje roli, jestli je písmo psací nebo tiskací?
  S tiskacím písmem se v podstatě pracuje stejně jako s psacím. Někdy ale může být diagnostická hodnota třeba verzálek trochu nižší. To je ale možné vyvážit, když mám k dispozici dostatečné množství písemného materiálu.
  Můžete dělat grafologický rozbor i lidem, které dobře znáte?
  To je trochu těžší. Je nebezpečí, že nás ovlivní to, jak je sami vidíme. Ale v podstatě to možné je. Začínajícím grafologům bych to ale příliš nedoporučovala.
  Poznáte, když pisatel blufuje?
  Když se pisatel stylizuje do nějaké role, tak to z písma jde určit. Chce to ovšem mít dostatečné množství materiálu.
  Mění se rukopis v průběhu života?
  Jak u koho. To jsem zkoumala v rukopisech Jaroslava Vrchlického. Viděla jsem desítky jeho dopisů od dvanácti let až do smrti. Opravdu tam byl vidět vývoj jeho osobnosti. Napřed převažovala v písmu forma a bylo velmi podobné školní předloze. Ale v průběhu času se jeho písmo individualizovalo. Bylo poznat, že je velice osobitý.
  Zvládnete rozpoznat osobnost pisatele i v jazyce, který neznáte?
  K rozboru písma nepotřebuji číst jeho obsah. Zaměřuji se na mimoslovní výraz rukopisu. Existují totiž universální písmové znaky, které se nacházejí v každém rukopisu, jako jsou pohyb nebo forma. Tedy i v písmu psaném v cizím jazyce. Je ale dobré mít k dispozici písmovou předlohu, podle které se pisatel-cizinec učil ve škole psát.
  S texty v jakých jazycích jste tedy pracovala?
  Kromě češtiny jsem pracovala s písmem Angličana, Němce a Chorvata.
  Je něco, co by vám zabránilo rozbor vypracovat?
  Pokud bych měla málo vhodného písemného materiálu, tak bych rozbor musela odmítnout. Také když k písmu cítím nějakou silnou emoci, tak rozbor zatím dělat nemůžu. To se mi kdysi dávno stalo, takový grafologický pracovní úraz, že jsem půl roku nemohla dělat rozbory. Takže jsem klientům napsala, jestli mám jejich písmo předat kolegům, nebo jestli počkají.
  A počkali?
  Počkali.
  S Boženou Němcovou jsem žila dva týdny v jedné domácnosti
  Kromě běžných lidí jste rozebírala i rukopisy významných historických osobností. Podle čeho jste vybírala, kterými se budete zabývat?
  K osobnostem jsem se dostala různě. Například k vypracování portrétu Boženy Němcové jsem byla přizvaná Filozofickou fakultou v Praze. K Petru Bezručovi jsem se dostala tak, že mě oslovili z ostravské České televize pro natáčení dokumentu. U Karla Hynka Máchy to bylo podobné. Rozbor Hugo Haase jsem zase zpracovávala pro jednu knížku.
  Když jsem zahlédla písmo Jaroslava Vrchlického, ještě jsem tehdy nevěděla, že je to Vrchlický. Tak moc se mi ale líbilo, že jsem se rozhodla ho zpracovat. U Antonína Dvořáka a Bedřicha Smetany jsem chtěla poznat, jak se skladatelé kromě hudby liší ve svých rukopisech. Josefa Floriana jsem zase zpracovávala pro jednu dizertační práci.
  O všech těchto lidech jste už předem znala mnoho informací. Nevadilo to?
  Určitě to může hrát roli. Právě u těchto rozborů je pak opravdu důležité udělat si sebezkušenostní práci s písmem ještě před tím, než začneme rukopis rozebírat.
  Ale bylo to moc pěkné a snad i přínosné. Spolupracovala jsem s různými badateli, kteří můj rozbor dokreslili konkrétními událostmi ze života dané osobnosti. A fungovalo to i naopak. Poznatky, které oni vybádali, se daly doplnit nebo zpřesnit mým rozborem. Třeba přiřadit pisatele k různým typologiím, což se z faktografických materiálů nemusí úplně podařit získat. A hlavně, díky písmu můžete významné osobnosti porozumět jako obyčejnému člověku.
  Pocházím z Hradce Králové, tam se hrozně ráda vracím, je to pro mě takové příjemné místo uprostřed zeleně. Ale od dětství mě to táhlo do Prahy. Tady bydlím už od šestaosmdesátého.
  S kterou z osobností jste se sblížila nejvíc?
  Když jsem dělala portrét Boženy Němcové, tak jsem s ní žila čtrnáct dní v jedné domácnosti. Tehdy jsem procházela takovým těžkým životním obdobím. Ona prožívala těžké období, já jsem prožívala těžké období. V té době přišel její rozbor a zpočátku mi dělalo problém se na ni naladit, když mi připomínala můj život. Pracovala jsem tedy tak, že jsem se na její rukopisy podívala, pak je nechala být a znovu se k nim vrátila až za týden. Prostě s tím svým způsobem žijete. To že naše situace byly podobné, mi ale nakonec pomohlo se do ní vcítit.
  Stalo se někdy, že jste došla k jiným závěrům než historické zdroje?
  To se mi stalo třeba s Josefem Němcem, manželem Boženy Němcové. Pamatuji si, že ve škole nám ho prezentovali jako cholerického výbušného tyrana. Představovala jsem si tedy, že jeho písmo o tom bude vypovídat. A úplně mě překvapilo. Josef Němec byl svým způsobem prudký a také pedant, to uznávám, avšak tyto projevy nepramenily z cholerického temperamentu, ale z jiných zdrojů v jeho osobnosti.
  Kdo vás nejvíc překvapil?
  Mácha. Traduje se, že byl rozervaná osobnost. To bych ale neřekla. On měl v sobě několik poloh, ale že by byl rozervaný? To ne, spíš svérázný. Na svůj věk byl docela zralá osobnost. Byl svůj.
  Jak se pro vás lišila práce na historických rukopisech od rozborů žijících lidí?
  V jádru to zase tak odlišné nebylo. Vlastně se s pisatelem znovu potkáváte jako s živým člověkem. Měla jsem navíc možnost setkat se i s příbuznými daných osobností. Mluvila jsem s vnukem Antonína Dvořáka, pravnukem Bedřicha Smetany, synem Josefa Floriana a osobní sekretářkou Petra Bezruče. Nicméně u osobností, které žily v jiné době, může být problém s podobou písma.
  Ten řešíte jak?
  Můžete se podívat na předlohu stylu. Vždycky jsem si u každého zjišťovala, podle které školní písmové předlohy se učil psát. Předloha navíc vypovídá o duchu dané doby, o jejích hodnotách a normách.