text: Podmínky, za kterých soud není povinen nařídit k projednání věci jednání, jsou taxativně stanoveny v soudním řádu správním. Pod tímto způsobem stanovené výluky z uvedené povinnosti přitom nelze extenzivním výkladem podřadit jiné než v zákoně uvedené případy. Takovýto postup by představoval porušení práva účastníka řízení na přístup k soudu podle čl. 36 odst. 1 a 2 a čl. 38 odst. 2 Listiny.
  Na návrh stěžovatelky S. Č. zrušil IV. senát Ústavního soudu nálezem ze dne 19. června 2008 podle čl. 87 odst. 1 písm. d) Ústavy v řízení o ústavních stížnostech rozsudek Městského soudu v Praze ze dne 23. července 2007 č. j. 8 Ca 158/2007-96.
  Rozsudkem Nejvyššího správního soudu ze dne 12. dubna 2007 byl zrušen rozsudek Městského soudu v Praze v daňové věci stěžovatelky. Následně na to vydal městský soud v dalším řízení napadené rozhodnutí, aniž by nařídil ve věci jednání.
  Ústavní soud poukázal na povinnost předsedy senátu správního soudu nařídit jednání a předvolat k němu účastníky, přičemž tento postup se neuplatní jen v případě splnění zákonem stanovených podmínek výluky z této povinnosti. Vzhledem k ústavně zaručenému základnímu právu na soudní ochranu přitom nelze možnost této výluky extenzivním výkladem rozšiřovat na případy v zákoně neuvedené. Ačkoliv městský soud rozhodoval po zrušení jeho rozsudku Nejvyšším správním soudem při vázanosti právním názorem obsaženým v kasačním rozhodnutí, v souzené věci procesní situace stěžovatelky s ohledem na vymezený relevantní právní rámec nezakládala soudu možnost jakkoliv rozhodnout bez nařízení jednání. V dané věci došlo k porušení kogentních norem jednoduchého práva, v čehož důsledku bylo odňato právo stěžovatelky na přístup k soudu, nalézající svůj odraz v procesní možnosti skutkově a právně argumentovat, tj. reálně a efektivně jednat před soudem ve své věci. Z tohoto důvodu Ústavní soud napadený rozsudek zrušil.