text: Gestapo buší na dveře, co zničíte? Jak se žilo v protektorátu - iDNES.cz
  Prosadit hry do školství je chvályhodný nápad. Učení totiž může být i zábavné, když se to vezme za správný konec. Takovým experimentem je i projekt Československo 38-89: Atentát, který ukazuje, jak se žilo v období protektorátu.
  Prezentuje dobu z mnoha úhlů
  Inovativní a zábavný přístup k vzdělávání
  Umí vtáhnout
  Některé rozhovory příliš rozvláčné
  Minihry technicky nedotažené
  Bez odvážných průkopníků bychom byli ochuzeni o mnoho skvělých titulů a dokonce i žánrů. Jeden takový sympatický experiment pochází přímo z České republiky. Československo 38-89: Atentát je první díl projektu, který chce postupně zmapovat nedávnou historii naší země, která si ale vytrpěla až nezdravě mnoho.
  Zajímavé na něm je i to, že vznikal ve spolupráci Filozofické fakulty, Matematicko-fyzikální fakulty UK a Ústavu pro soudobé dějiny Akademie věd České republiky. Jinak řečeno, na projektu pracovali akademici a snažili se o maximální míru autenticity.
  Realita většinou s tou herní a filmovou nemá příliš společného. V projektu Československo 38-89: Atentát také nečekejte žádný přestřelený příběh jako z Hollywoodu. Namísto toho dostanete realistické komorní drama jedné rodiny. Snažíte se buď jako vnuk, nebo vnučka (na hratelnost to nemá žádný dopad) zjistit pravdu o zatčení vašeho dědečka.
  Po atentátu na říšského protektora Heydricha se strhlo nacistické běsnění a to postihlo i vaše nejbližší. Cílem hry je zjistit, jak to vlastně všechno bylo. Váš děda totiž nepůsobil jako někdo, o koho by se náckové měli zajímat. Byl to obyčejný pošťák, který měl zálibu v hraní na hudební nástroje. Tak co bylo důvodem? Byla v tom zrada, závist, nebo něco úplně jiného?
  K pravdě se propracováváme pomocí rozhovorů. Ty jsou hrané a ne úplně špatné. Žádné velké přehrávání, ale ani hvězdné výkony. Občas video působí amatérsky, ale to byl asi i záměr. Více než hru projekt připomíná interaktivní filmy, které tak dobře umí v moderní podobě Telltale Games, ale více ve stylu 90. let. Ještě lepší a přesnější označení je však interaktivní dokument.
  Československo 38-89: Atentát má hlavně informovat a učit o době a o reáliích. Příběh je jen nosná kostra, která snažení dává nějaký vyšší smysl. Hodnotit projekt čistě z herního hlediska nejde, v podstatě se o hře mluvit skoro nedá, ale to neznamená, že si nezaslouží vaši pozornost. Zajímavý rozhodně je.
  Rozhovory, hlavní stavební kámen
  Dialogy jsou hlavní náplní, často jde o autentické výpovědi a vzpomínky pamětníků, které jsou různě poskládané do fiktivního celku. To celému vyznění dodává na ještě větší tíživosti. Osobně bych uvítal více dokumentární styl. V průběhu mnoha rozhovorů dochází k prostřihům na dobové záznamy a novinové výstřižky, ale neděje se tomu tak vždy a u rozvleklejších rozhovorů by nějaký výraznější vizuální stimul pomohl.
  Autoři si toho očividně byli vědomi. Ve hře tak najdete i moment, kdy vám jedna z postav ukazuje svou památeční truhlu, každý předmět vezme do ruky a něco o něm poví. Působí to skvěle. Projekt je primárně určen žákům základních a středních škol a asi všichni víme, jak těžké je v dětství udržet pozornost, tuplem ve škole, kde se často rebeluje proti všemu, jen aby byl člověk cool, a sáhodlouhé záběry na postarší herce moc udržení pozornosti nepomůžou. Ozvláštňujících momentů by hra snesla více. Ale rozhovory nejsou jen přehlídkou faktů, je tu i důležitá příběhová výplň.
  Jedním z interaktivních prvků je dobrá volba slov a správný přístup k dané postavě. Pokud člověka ještě ve dveřích osočíte z kolaborace s nácky, hodně rychle před vámi zabouchne a na nějaký rozhovor můžete rovnou zapomenout. Naštěstí hra neskončí, ale nabídne vám celou záležitost opakovat výměnou za token, který získáte úspěšným plněním miniher.
  Titul se snaží historii prezentovat z mnoha úhlů pohledu, což je logické, protože co člověk, to názor, a tak zde najdete obhájce i odpůrce atentátu na Heydricha i odboje i různé názory na jiné záležitosti té doby. Nejde jen o plácání do větru, každý názor má hlavu a patu a každá postava reaguje na otázky jinak. Někoho může dotaz na koncentrační tábory rozhodit tak, že na důležité otázky vůbec nedojde.
  S úplnou pasivitou se také nikam nedostanete. Některé informace získáte, když ve správný čas trochu přitlačíte na pilu, ale to zjistíte pouze opakovaným hraním. Dialogových možností je mnoho a při prvním hraní určitě neobjevíte všechno.
  Druhou vypravěčskou rovinou a způsobem, jak vizuální stránku ozvláštnit, jsou komiksy. Chytře oddělují hranou přítomnost od komiksové minulosti. Zpracování je poutavé, celý komiks je v odstínech šedi a v určitých momentech dojde i na stylizované animace. Komiksově je vyvedena i mapa sloužící k pohybu mezi postavami.
  Rozhovory vám sice odkryjí hodně ze života v protektorátu, ale pravým vzdělávacím majstrštykem jsou některé minihry. Jak se člověk může dozvědět o skutečném tehdejším světě lépe než zkoumáním naprosto běžných věcí každodenního života?
  Jedna taková minihra je opravdu děsivá. Jste v kůži novináře, který se bojí návštěvy gestapa. Nemáte moc času a víte, že vlastnictví některých věcí, co máte doma, by vás mohlo stát život. Musíte se rozhodnout, co si necháte a co ne. Ke každé věci, kterou máte v ruce, získáte nepatrné informace. Poté, co se ji rozhodnete zničit, je vám vysvětleno, jak moc závadná byla.
  Že je nebezpečné držení pistole, to dává smysl, ale problematické či dokonce život ohrožující jsou i knihy, busty národních hrdinů z minulosti, nebo dokonce členství v Sokolu. Při prvním hraní jsem zničil všechno, i ten zatracený psací stroj, ze strachu, že i ten by náckům mohl vadit. Jenže taková doba byla, plná paranoie a strachu. To se tvůrcům podařilo na jedničku. Velká škoda, že silně působících miniher nedali do hry více.
  Je tu i podobně laděná hra, kdy v kůži manželky vyšetřovaného uklízíte byt po nájezdu gestapa. V této minihře se dozvídáte o reáliích běžného života, od nakupování po chození do kina. Všechny tyto herní mechanismy jsou skvělé, a jelikož kombinují zvuk, obraz, text a mají řádnou atmosféru, informace vám doslova vypálí do mozku jako laser. Nebo ve vás aspoň zanechají stopu.
  Dokument se špetkou hry
  Československo 38-89: Atentát obsahuje i minihry, které s dobou ani tématem nemají nic moc společného a jsou jen vatou, která by mohla být originálnější a edukativní: uhýbání pavoukovi mi přišlo mimo mísu a hra založená na pamatování pořadí a umístění čísel zase až moc primitivní. Kdyby tu bylo více hříček, které nějakým způsobem ukazují život za protektorátu, nezlobil bych se.
  Projekt je opravdu více dokumentem než hrou a minihry, ač některé po stránce nápadu a atmosféry opravdu perfektní, jsou technicky špatné a působí amatérsky a zastarale. Minimální interakce a pro nás hráče skoro absence čehokoliv, co se dá nazývat hrou, je tvůrci slušně ospravedlněna: jde o titul pro co nejširší masy, a ovládání má být tudíž co nejjednodušší a přístupné i pro ty, kteří v životě nic nehráli (očividně jich je stále dost). Přesto by mohlo prostředí působit "živěji". Šiklo by se po najetí kurzoru na interaktivní objekt prvek aspoň zvýraznit.
  Základní herní mechanismy vás titul naučí v prvních minutách. Uživatelské rozhraní je minimalistické, ale funkční. Celé je v duchu jednoduchého, čistého designu, který je dnes tak populární. Pokud chcete menu, jen najedete myší do horní části obrazu. Tam se nachází i detailní encyklopedie s hesly, která v rozhovorech zaslechnete a nasbírané informace o všech postavách. Podobně si můžete prohlédnout i již objevené věci.
  Hra na malý moment otestuje vaše znalosti historie. I zde by byl potenciál na propracovanější interaktivní zkoušku, ale protože se stále držíme příběhu, na testování není čas, je nutné klást otázky, ne odpovídat.
  Ve hře mi vyloženě chybí možnost vracet se zpět do dávno odehraných částí hry a zkusit vést rozhovory jiným směrem, zjišťovat alternativní možnosti dialogů a příběhových vyústění, kterých je více. To zde bohužel chybí. Naštěstí je tu možnost rozhovory přeskakovat, tedy pokud funguje menu, které se mi v některých případech vůbec nechtělo vysunout. Kromě toho a jednoho pádu hry jsem jiné bugy za několik odehrání nezaznamenal.
  Hra není nějak závratně dlouhá, napoprvé něco kolem dvou až tří hodin, podle toho, jak moc se vyptáváte, pátráte v minulosti a hrajete minihry. Jindy by to byla výtka, tady je to pochopitelné. Navíc se herní doba natáhne, pokud se rozhodnete prozkoumávat všechny dialogové možnosti.
  Vůbec mi nesedl hudební doprovod od skupiny Dva. Na svědomí má například i povedený soundtrack k výborné Botanicule, ale zde styl hudby působí nepatřičně, není příliš výrazný a neustálá smyčka po chvíli leze na nervy.
  Moderní škola hrou
  Československo 38-89: Atentát je unikátní experiment, který, dá se říct, definuje nový žánr interaktivního vzdělávacího dokumentu.
  Není pravda, že by nás hry neučily. Učí nás už od nepaměti, mnozí z nás z angličtiny uměli dříve fráze jako "nedostatek minerálů," "budova ve výstavbě" nebo "dodělej ho" než názvy měsíců v roce. Hry jako Pharaoh nebo Caesar nás zábavnou formou poučily o starověku a příkladů, kdy nás hry nenásilnou formou učily, by se našlo určitě mnohem více.
  Projekt Československo 38-89 však chce být opravdovou edukační hrou (s menšími úpravami) ve školách a to je pro žáky skvělá zpráva. Neříkejte, že byste v dobách studia nechtěli takovou interaktivní výuku dějepisu? Já bych to bral všemi deseti.
  Kdybych měl hodnotit Československo 38-89: Atentát čistě jako hru, dopadlo by to špatně. Herní prvky tu skoro žádné nenajdeme a ty, co tu jsou, působí příliš amatérsky a zastarale. Jenže tento program není určen zhýčkaným hráčům a jeho hlavním účelem je učit. Proto jako interaktivní vzdělávací dokument je Atentát velmi slibný start, možná dokonce nového žánru. Není dokonalý, některé věci by šly udělat lépe, ale hlavní je, že svůj účel poučit plní. Navíc dokáže vtáhnout a dát zprostředkovaně a citlivě okusit kus temné historie naší země, a to docela zábavnou formou.
  Hru je možné koupit na oficiálních stránkách.
  Témata: Protektorát
  Rozmanitá bezpečnostní opatření proti kopírování jsou bezpochyby tím nejotravnějším neherním prvkem běžně připojovaným... celý článek
  Interaktivní výukovou hru Československo 38-89: Atentát si můžou vyzkoušet návštěvníci zámku ve Valašském Meziříčí.... celý článek
  Vylepšená verze edukativní hry Československo 38-89: Atentát se pod novým jménem Attentat 1942 uchází o přízeň hráčů na... celý článek
  Vylepšená verze edukativní hry Československo 38-89: Atentát, která zpracovává život v protektorátu, vyjde letos ve... celý článek