text: Ochrana oznamovatelů – Bezkorupce.cz
  Domov » Naše témata » Projekt zlepšení vymahatelnosti protikorupčních opatření » Ochrana oznamovatelů
  Pojem whistleblowing pochází z anglického sousloví "to blow the whistle" (doslova zapískat na píšťalku) a přibližně od počátku 70. let 20. století se vžil pro upozornění na nekalé praktiky na pracovišti. Pojem má evokovat představu varovné píšťalky, která zazní, když se nehraje podle pravidel.
  Whistleblowing je aktivní oznámení konkrétní nekalé praktiky odehrávající se (zpravidla) na pracovišti. Zaměstnanci se o nekalých jednáních dozvídají mezi prvními a mohou na ně upozornit. Zaměstnanec v takové situaci však čelí mnoha dilematům, zejména otázce, zda porušit loajalitu a důvěrnost vůči svému kolegovi, nadřízenému, popř. zaměstnavateli a reálně tak ohrozit jeho postavení nebo zda upřednostnit ochranu veřejného zájmu. Whistleblowing je tedy jedním z nejvýznamnějších nástrojů vedoucím k odhalování a prevenci podvodného jednání a korupce ve veřejné správě i soukromých firmách, který může vést k úspoře či záchraně nemalých veřejných prostředků, zajištění bezpečnosti či dokonce záchraně lidských životů. Přínos oznamovatelů v odhalování korupce i jejímu předcházení je nesporný. Přesto pouze 4 země Evropské unie mají zákonná opatření chránící oznamovatele nekalých jednání, která jsou hodnocena jako pokročilá. Ze zbylých 23 zemí EU jich 16 přistoupilo k částečné ochraně oznamovatelů z řad zaměstnanců, 7 zemí má pak velmi limitovaný či vůbec žádný právní rámec.
  V současné době v České republice neexistuje žádný právní předpis, který by problematiku whistleblowingu komplexně upravoval. Jedná se o téma, jež je českému právnímu řádu takřka neznámé. Pojem whistleblowing a ani jiný výraz, který by mu obsahově odpovídal, není až na jednu výjimku použit v žádném platném či účinném právním předpise ČR. Ochrany oznamovatelů se částečně dotýkají ustanovení např. v zákoníku práce, trestního řádu a některých dalších.
  Přestože lze teoreticky hodnotit tato ustanovení jako ne zcela neúčinná, v potenciálním oznamovateli nemohou vyvolat jistotu poskytované ochrany například proto, že způsoby podání oznámení či případného vyšetřování oznámení jsou nejasné. Přestože zákoník práce garantuje zaměstnanci spravedlivé zacházení, žádnou ochranu fakticky neposkytuje. Poškozený zaměstnanec se musí bránit soudní cestou. Trestní zákoník
  zase stanoví povinnost ohlašovat trestné činy, vč. těch spojených s korupcí, žádnou ochranu ale v souvislosti s hájením veřejného zájmu neposkytuje. Správní řád umožňuje zaměstnancům učinit oznámení nadřízeným důvěrně a anonymně, avšak žádné odpovídající mechanismy ochrany neposkytuje. Omezená je i role Veřejného ochránce práv, který sice může jednotlivé případy vyšetřit, nicméně jeho výroky jsou doporučující, nikoli závazné.
  V květnu minulého roku byl vládě Petra Nečase předložen návrh změny antidiskriminačního zákona, kterou legislativní rada vlády sice doporučila schválit, ovšem současně konstatovala, že začlenění ochrany oznamovatelů do antidiskriminačního zákona není nejvhodnější řešení. Následně padla vláda a s ní i jakékoliv další řešení ochrany oznamovatelů.
  Dosavadní relevantní podklady pro legislativní přípravy uveřejňuje Vládní výbor pro koordinaci boje s korupcí zde.
  Členství v pracovní komisi předsedy rady Vlády.
  Naše zápisky z jednání:
  V mezičase jsme zaslali v rámci mezirezortního připomínkového řízení připomínky k Nařízení vlády na ochranu oznamovatelů – státních zaměstnanců.
  V červnu 2015 jsme poslancům a senátorům zaslali Doporučení pro legislativní návrh komplexní ochrany oznamovatelů nekalých jednání v České republice a současně stručné shrnutí těchto doporučení, abychom jim co nejvíce přehledně doporučení představili.
  V srpnu 2015 jsme společně s organizacemi Transparency International Česká republika a Nadačním fondem proti korupci podpořili návrh skupiny senátorů na uspořádání veřejného slyšení na téma šikany a s tím spjatou i ochranou oznamovatelů protiprávního jednání. Následně byl tento návrh v Senátu podpořen. Dopis senátorům zde.