text: Jana Havligerová: Premiér by měl být víc než jen alibista | E15.cz
  Jana Havligerová: Premiér by měl být víc než jen alibista
  1. února 2012 • 07:13
  Premiér Nečas řekl Evropské unii ne. Česko se nepřipojí k paktu, který má zpřísnit rozpočtovou disciplínu v unijních zemích. Za hlavní důvod českého nesouhlasu přitom označil fakt, že tuzemská politická reprezentace nenašla širší shodu na způsobu ratifikace dohody. Takže smlouva je tím pádem podle něj těžko akceptovatelná.
  Výborné zdůvodnění od předsedy "vlády rozpočtové odpovědnosti". Jako z absurdního dramatu: dialog sice umožňuje komunikaci, ale prázdnota frází a plané tlachání zcela znemožňují dorozumění.
  Tak existenciální ale celá záležitost přece jenom není. Jádro výmluvy předsedy vlády na složitost ratifikačního postupu je v zásadě prosté. Podle Nečase premiér k podpisu paktu bezpodmínečně potřebuje zmocnění prezidenta, podpis hlavy státu je nutný i k dokončení ratifikace. A Václav Klaus už deklaroval, že svou parafu pod rozpočtový pakt nepřipojí ani za nic. Takže není o čem mluvit. Tedy bylo by. Prezidentův odpor by bylo možné obejít referendem. Jenže to zase nechce vládní TOP 09. Takže Nečas je v tom vlastně nevinně. On nic, on muzikant. S tím ale předseda vlády dlouho neobstojí. Od persony, která řídí stát, by jeden snad i právem očekával něco jiného než čirý alibismus.
  O definitivním znění smlouvy jsme se toho od premiéra příliš nedozvěděli. Snad jen to, že eurozóna by se občas mohla sejít, aniž by pozvala i lídry států, které zatím euro nepřijaly. Že by přitom musela vždy zdůvodnit, proč u jednání státy neplatící eurem nechce, Nečas považuje za nedostatečné. Česku by prý "slušela" v pozici pozorovatele výraznější účast. Jistě. Takže teď budeme pozorovat klíčovou dírkou v zavřených dveřích.
  Málo přesvědčivá je i druhá námitka. Česko si přálo, aby pakt byl přísnější. Nic proti tomu. Dohodu ale hodlá uzavřít pětadvacet zemí. U takových smluv jeden stát jen těžko dokáže dosáhnout maxima. Text dohody se také mnohokrát měnil, než dostal podobu, která nikoho ze zúčastněných neuráží. Tedy s výjimkou Česka. Samozřejmě, nedá se s jistotou říci, že pakt zabere, že jeho pravidla budou v praxi snadno vymahatelná. Nedá se odhadnout, zda přesvědčí finanční trhy. Proto jej ovšem nemusíme a priori odmítat.
  Přes jednoznačné ne i euroskeptický premiér připustil, že Česko možná rozpočtový pakt "se skřípěním zubů" nakonec podepíše. Jistě. Předseda vlády a ODS si nepochybně uvědomuje, že země zanedlouho bude mít jiného prezidenta. A občas si třeba i připustí, že možná i jiného premiéra…
  To už jsme ale v úvahách přece jenom příliš daleko. Zatím platí, že jsme se pro Evropu stali nevypočitatelnými podivíny. Takovými, jimž je lepší se vyhnout než s nimi jednat.