text: V Litvínově zachránili dílo uznávaného malíře, který otevřel cestu k počítačům - Mostecký deník
  V Litvínově zachránili dílo uznávaného malíře, který otevřel cestu k počítačům
  Litvínov /VIDEO/ - Zdeněk Sýkora, světový průkopník využití počítače při přípravě výtvarného díla, má obnovenou mozaiku v Litvínově. Upozornil na ni student z Mnichova.
  Ceremoniál u mozaiky v Litvínově | Video: DENÍK/Edvard D. Beneš
  Hnědobílá keramická mozaika umístěná ve foyeru kulturního zařízení Citadela v Litvínově od Zdeňka Sýkory, který se už v 60. letech minulého století stal průkopníkem ve využívání počítačů v umělecké sféře, je opět k vidění v plné své kráse. Byla znovu odhalena při galavečeru věnovaném lounskému rodákovi, evropsky uznávanému umělci. Stalo se tak po více než dvaceti letech.
  Program začal v kinosále komentovaným promítáním realizací Zdeňka Sýkory, kdy se průvodního slova ujal novinář a spisovatel Petr Volf. Poté došlo na slavnostní odhalení mozaiky a poté na promítání filmových dokumentů o autorovi.
  "Poděkování za to, že je mozaika opět součástí Citadely patří všem, kteří se na tomto počinu podíleli," řekla těsně před odhalení starostka Litvínova Kamila Bláhová.
  "Můžeme tedy poděkovat neznámému osvícenému zedníkovi, že dlaždice mozaiky neotloukl," řekla na vernisáži Lenka Sýkorová s tím, že všechny dlaždice pevně držely.
  Téměř zapomenuto
  Mozaika byla objevena v poměrně velice zachovalém stavu. Stalo se tak poté, co se v Litvínově sháněl jeden student z bavorského Mnichova po díle Zdeňka Sýkory ve městě.
  Našla se mozaika na chodníku a stěně nákupního centra ve Studentské ulici. Poté, co se Dáša Wohanková z propagace města, dozvěděla o chodníku v Holandsku, spojila se samotným Zdeňkem Sýkorou a jeho manželkou Lenkou, chystala výstavu jeho grafik. Při přípravě vyšlo najevo, že známý umělec měl v Litvínově poměrně hodně realizací. Začalo pátrání. Při něm se hledalo jedno z děl například v hamerské škole. Zjistilo se, jak dopadlo dílo na koupališti u Koldomu a pátralo se, kde že skončila mozaika v Citadele. Nakonec ji Wohanková objevila společně s Jaroslavem Špačkem v atriu kulturního zařízení.
  Umělec, který inspiroval
  Mozaiku Zdeněk Sýkora navrhl v roce 1967, kdy začal být o jeho originální dílo zejména mezi architekty zájem.
  "Vychází z netradičního půdorysu budovy, který je tvořen soustavou mnoha vzájemně se protínajících trojúhelníků," vysvětlila manželka Lenka Sýkorová. Osazena však byla až mnohem později, v roce 1975. Technické provedení budovy ale nebylo zřejmě nijak oslnivé, takže se neustále opakovaly problémy se zatékáním. "Proto nás neudivilo, když v devadesátých letech z Litvínova přišla zpráva, že se v atriu tehdy přestavovaného kulturního domu žádná mozaika nenachází. Dílo jsme tedy vyškrtli ze seznamu zachovaných realizací," vzpomínala Lenka Sýkorová.
  V současnosti už je zase na seznamu zpět.
  Bohužel některá již zmiňovaná Sýkorova skončila v nenávratnu. Jako například dílo na budově šaten koupaliště u Koldomu. To kvůli nešetrné rekonstrukci bylo zničeno.
  Na svou opravu čeká chodník a stěna ve Studentské ulici.
  "Já věřím, že dnešní znovu odhalení mozaiky v Citadele je prvním krokem k tomu, aby byl zachráněn chodník ve Studentské ulici. Cítím ze strany města změnu atmosféry k dílu Zdeňka a pevně doufám, že k opravě dojde a že i na tom chodníku snad i zatančíme v řádu několika let," uzavřela Lenka Sýkorová.
  (3. 2. 1920 Louny - 12. 7. 2011 Louny)
  Byl český malíř, jehož práce jsou zastoupeny v mnoha významných sbírkách moderního světového umění. Patří ke světovým průkopníkům využití počítače při přípravě výtvarného díla. Spojení výtvarného díla a počítačů mělo ve svých počátcích (v 60. letech) mnoho odpůrců, zejména kvůli přesvědčení, že počítač by mohl potlačit lidskou citovost. Pro Sýkoru však využití umělé inteligence bylo příležitostí, jak nově prozkoumat vlastnosti základních výtvarných prostředků, jako jsou barva a tvar. Výsledkem jeho zkoumání byly struktury, jejichž rastr mu umožnil sledovat kombinatorické možnosti vzájemných poloh několika jím vybraných základních geometrických tvarů. Vztahy elementů ve struktuře se řídily přísnými pravidly, která pro ně umělec stanovil. Pozdější linie jsou naopak založeny na použití náhodnosti. Mohlo by se zdát, že na takovém konceptu Sýkorovy práce bychom stěží hledali něco emocionálně podloženého, což je ovšem omyl: přes racionální koncept působí jeho dílo velmi organicky a spontánně. Do Sýkorových obrazů se promítá svět v neustálém pohybu i snaha pochopit jeho zákonitosti. Zdeněk Sýkora však nebyl jen umělcem. Byl i aktivním sportovcem, hrál za Louny lední hokej, zkoušel i vodní sporty.