text: II. Pět důvodů z nekonečna, proč mít psa | WOODEN PEACE
  II. Pět důvodů z nekonečna, proč mít psa
  22. srpna 2016 v 14:10	| Zápisky
  ˝Každý si myslí, že má toho nejlepšího psa na světě. Každý má pravdu.˝
  1. Budete se mít raději.
  Když budete muset jít X krát venčit psa, v různou dobu, v každém ročním období, v každém počasí a za všech okolností, tak brzo přijdete na to, že ne vždy budete mít dost času na nahození lepšího oblečení, než tepláků nebo nasazení vašeho robotického oblič namalování make-upu či dokonce aspoň chvilku na to, uhladit si vaší nedbalou eleganci na hlavě. Ale zásadnější bude zjištění, že je vám to vlastně jedno. Kdykoliv se totiž podíváte na vašeho psa, zjistíte, že vás miluje i se škaredou hučkou a v tričku se skvrnou od kečupu. Tím, že vám neustále za každých okolností někdo dává lásku, se začnete mít i vy sami mnohem raději a přestanete tolik řešit povrchní nesmysly.
  2. Naleznete v životě nějaký smysl.
  Jistě, možná se nesplnil váš sen stát se astronautem, možná si procházíte fází, kdy nevíte, co vlastně od života chcete nebo proč na světě vůbec jste, či dokonce vás potápí vaše rutina. Občas každý z nás bloudí a cítí se prázdně. Se psem se to může všechno změnit. Dá vám každodenní důvod proč vstát, proč jezdit na výlety, proč se učit nové věci a poznávat lidi. Mnohým zajímavým zvratům nebudete muset ani naproti, oni si vás najdou a okoření život.
  3. Nikdy nebudete sami.
  Někdy ani nikde, nebudete sami - a to doslova (pokud nemáte zámek na wc, neučte psa otvírat dveře… ehm). Bude vám věrně v patách, při vás v nejtěžších chvílích a v době, kdy potřebujete podporu. Jeho společnost vám dodá sílu a zažene chmury.
  4. Vždy vás někdo vyslechne.
  Zní to bláznivě, dokud nemáte psa. Budete si s ním totiž opravdu často povídat a překvapí vás, jak se vám uleví. Bude jako váš osobní psycholog, až na to, že ten určitě uchová vaše tajemství.
  5. Budete mít vždy neprůstřelnou výmluvu.
  Musím s ním k veterináři, sežral mi úkol, sežral mi oblek, sežral mi prachy, sežral tu romantickou večeři, kterou jsem ti přichystala, miláčku. No, občas to může být i realita :D
  1 Marka | Web | 22. srpna 2016 v 15:43 | Reagovat
  tak přesně tak se cítím s tím naším teletem co máme doma, je prostě skvělá <3
  2 Kitty | E-mail | Web | 22. srpna 2016 v 23:11 | Reagovat
  Nevím kolik ti je, ale píšeš jako zkušený psycholog. Nakonec - o kamarádu psovi/fence se dá psát do nekonečna. A pořád bude důvod k radosti, když ne zrovna ke starostem. Ale každopádně je to důvod aktivně žít a mít rád (psa i sebe). Děláš to dobře ))
  3 *Mushroom* | Web | 23. srpna 2016 v 18:04 | Reagovat
  Naprosto souhlasím a nedokážu nic z toho vytknout. Snad krom otevírání dveří - na ty naštěstí nedosáhne, kdyby se zbláznila. A jsem ráda, že nejsem jediná kdo si se psem povídá. Občas si navzájem vyprávíme jaký byl den. :)
  4 frisbeedogs | E-mail | Web | 23. srpna 2016 v 19:10 | Reagovat
  Naprosto souhlasím Mám byt 30 m2, v tom adoptovanou něco jako borderku, něco jako austráláka a výmarského papírové ohaře A myslím, že jsem mnohem šťastnější, než kdybych chodila na pařby a podobné akce, jako lidé v mém věku. Ostatně o mých obludách se toho na blogu dočteš taky dost ... Na tvůj blog jsem narazila náhodou, také ti rovnou hodila hlas v Blogerce roku, a určitě tě budu sledovat
  5 Karol Dee | Web | 23. srpna 2016 v 19:34 | Reagovat
  Kéž by ty veteriny byly jenom výmluvy.
  6 zmarsalkova | E-mail | Web | 24. srpna 2016 v 17:51 | Reagovat
  To "nikdy nebudete sami" vždycky oceňuju, když mi mužíček odjede na služebku, jako třeba v pondělí. Dvě noci sama v baráku bych se paranoiou zbláznila (jsem strašný strašpytel). Ale když je tu ona, tak zaprvé prostě právě ten pocit, že tu nejsem sama... a za druhé vím, že by mě upozornila (pokud by zločince nezachrápala a neupozornila na něj, až by byl v našem pokoji ).
  7 Liška | Web | 25. srpna 2016 v 17:08 | Reagovat
  [3]: ten můj ty dveře také neotvírá, ale občas na ně drápe a já nemám to srdce na to, mu neotevřít
  [4]: máš můj vřelý obdiv. Mě trvalo, než jsem na to přišla :)
  [6]: přesně! U toho zločince nevím nevím, Wé by ho asi uvítal, ovšem možná by to jeho šílené nadšení zafungovalo jako odstrašení