text: [21] Dále se Nejvyšší správní soud zabýval námitkou stěžovatele týkající se nedostatečného prokázání neexistence jiného uspokojivého řešení jako zákonné podmínky pro udělení předmětné výjimky. K prokázání neexistence jiného uspokojivého řešení stěžovatel v kasační stížnosti uvedl, že již v řízení před krajským úřadem ve svém vyjádření zmínil možnost výroby energie z jiných obnovitelných zdrojů – jako například výroba energie z biomasy. Jak je uvedeno výše, výroba energie pomocí VTE s sebou jistě nese negativní důsledky, že ostatní tzv. obnovitelné zdroje elektrické energie však mají jiné, v řadě ohledů však v typové rovině srovnatelné negativní dopady na nejrůznější složky životního prostředí, na život lidí v jejich okolí, jakož mají i své náklady ekonomické. Z toho, co ve správním a soudním řízení vyšlo najevo, však není patrné, že by poměr mezi „náklady“ a „výnosy“ z pohledu veřejného zájmu, jak je v současné době chápán, byly u předmětné VTE významně nižší než u jiných dostupných alternativních způsobů výroby elektřiny z tzv. obnovitelných zdrojů. Stěžovatel ve svých vyjádřeních pouze polemizoval nad jinými způsoby výroby energie údajně s menším dopadem na životní prostředí, pohyboval se však pouze v rovině teoretické, a není tedy pochybením soudu ani žalovaného, že se takovými teoretickými návrhy, nadto blíže nekonkretizovanými, nezabývali. Krajský soud i žalovaný v odůvodnění svých rozhodnutí opakovaně uvedli, že větrná výroba energie bezpochyby přispívá k ochraně životního prostředí oproti jiným možným způsobům. Dodali také, že pro umístění stavby VTE je nutné splnění řady podmínek, jejichž kumulativní naplnění je velice obtížné, a tudíž je-li taková lokalita nalezena, jak je tomu v tomto případě, je na místě využít danou možnost, a to zvlášť za situace, kdy je zásah do přirozeného vývoje zvláště chráněných druhů živočichů vyhodnocen jako teoretický a nevýznamný.
  [22] Se stěžovatelem je třeba souhlasit v obecné rovině v tom, že nelze bez dalšího stanovit, že by stavba větrných elektráren a priori a zcela automaticky veřejný zájem naplňovala; vždy bude záležet na konkrétní situaci a konkrétním poměru „nákladů“ a „výnosů“ takového záměru z pohledu aktuálně vnímaného veřejného zájmu, tj. z pohledu střetu různých hodnot považovaných za veřejné zájmy, které si v daném konkrétním případě budou konkurovat a které budou v dané situaci považovány za tak či onak hodnotné. V tomto případě však byly krajským soudem i správními orgány vyhodnoceny poměry v dotčené lokalitě, jakož i aktuální představy o veřejném zájmu na úrovni státu (tj. veřejný zájem vyjádřený v podobě aktuální energetické politiky a legislativy), čímž došlo k dostatečnému posouzení naplnění veřejného zájmu výstavbou a provozem předmětných VTE na základě individuálního posouzení.
  [23] K námitce týkající se nevhodnosti investorem předloženého odborného posudku jako podkladu pro kladné rozhodnutí Nejvyšší správní soud uvádí, že zpracovatel tohoto posudku je jedním z mála odborníků v oblasti posuzování vlivů větrných elektráren na ptactvo. Předmětný posudek je podložen teoretickými studiemi i praktickým pozorováním a data v něm zpracovaná tedy nelze bez relevantních důkazů označovat za neúplná či vadná, jak tvrdil (po celou dobu řízení o výjimce) stěžovatel. Tento odborný posudek navíc nebyl jediným podkladem vedoucím k povolení předmětné výjimky, když významný negativní vliv předmětných VTE na krkavce velkého vyloučilo též biologické hodnocení zpracované při územním řízení, jakož i zjišťovací řízení dle zákona o posuzování vlivů.
  [24] Nejvyšší správní soud považuje za vhodné vyjádřit se pro úplnost k otázce řízení o povolení výjimky ze základních podmínek ochrany památných stromů a zvláště chráněných druhů rostlin a živočichů ve smyslu § 56 ZOPK. V tomto případě požádal investor o udělení předmětné výjimky příslušné orgány po realizaci stavby VTE, jelikož samotná kolize s krkavcem velkým, tedy zvláště chráněným druhem živočicha, je předpokládána až při samotném provozu větrné elektrárny. Ačkoliv se tento argument jeví jako logický, Nejvyšší správní soud uvádí, že nelze spoléhat na kladné rozhodnutí příslušných orgánů až ve fázi úmyslu uvedení záměru do provozu. I když byl veřejný zájem na stavbě předmětných VTE vyjádřen již v územním a stavebním řízení, a tudíž mohlo dojít k jeho realizaci, není vhodné řešit vliv záměrů takového charakteru až před zahájením samotného provozu, jelikož k zásahu do krajinného rázu došlo již samotnou stavbou. Pokud by výjimka podle § 56 ZOPK udělena nebyla, nedošlo by k naplnění funkce stavby a negativní dopady stavby na dotčenou lokalitu a životní prostředí obecně (zásah do krajinného rázu a „industrializace“ dané lokality postavením vizuálně výrazných technických zařízení, negativní zásahy spojené se samotnou stavbou a případným budováním navazující infrastruktury aj.) by byly naprosto neúčelné a nevyvážené výhodami spojenými s výrobou elektřiny tímto způsobem.
  [25] Pokud měla výstavba větrné elektrárny být oním aspektem, jenž převážil v tomto případě nad zájmem na ochraně jiných přírodních hodnot přímo v místě, kde se nacházejí VTE, musel být i samotný její provoz (tedy vlastní smysl a účel stavby) a z něho plynoucí předvídatelné negativní důsledky (tedy i případné usmrcování ptáků točícími se rotory) natolik hodnotný z pohledu veřejného zájmu, že by měl převyšovat i „náklady“ v podobě případně usmrcených ptáků. V případě, že by nebyla elektrárna následně uvedena do provozu, jelikož by zasahovala v příliš velké míře do přirozeného vývoje zvláště chráněného druhu živočicha, není možné uvažovat nad převahou veřejného zájmu spočívajícího ve výrobě energie z obnovitelných zdrojů nad veřejným zájmem na ochraně jiných přírodních hodnot přímo v místě, kde se nachází VTE. Provoz a fungování VTE však odvisí od technologií a pro výstavbu zvolených postupů, materiálů či způsobů, o nichž je ovšem správními orgány rozhodováno již v počátku plánované realizace, tj. při územním a následném stavebním řízení. Z toho tedy vyplývá potřeba vydání výjimky ve smyslu § 56 ZOPK, resp. podání žádosti o tuto výjimku, již v prvotních fázích realizace záměru, kdy se posuzuje dopad záměru (zde stavby a provozu větrné elektrárny) na okolí a zvažuje se dopad na zasaženou plochu či kolize se zájmy na ochraně přírody a krajiny.
  [26] V dané věci Nejvyšší správní soud, vázán stížními námitkami, zamítl podanou kasační stížnost jako nedůvodnou. Námitky stěžovatele se týkaly udělení předmětné výjimky související až se samotným provozem větrné elektrárny, přičemž dříve vzneseny nebyly. Bylo proto na místě, aby Nejvyšší správní soud přezkoumal kasační stížnost pouze z hlediska fáze provozu předmětných VTE. Krajský soud, žalovaný i krajský úřad ve svých rozhodnutích důvodně konstatovali naplnění zákonných podmínek pro udělení takové výjimky podle ZOPK, a proto Nejvyšší správní soud vyhodnotil jejich rozhodnutí jako zákonná.
  [27] Závěrem Nejvyšší správní soud považuje za vhodné upozornit na skutečnost, že sám krajský úřad ve svém rozhodnutí jednoznačně konstatoval, že „obecně je vhodné dbát na to, aby zájmy ochrany zvláště chráněných druhů v souladu s §§ 50 a 56 zákona o ochraně přírody a krajiny byly hájeny již v úvodních fázích schvalovacího procesu záměru.“ Ve prospěch tohoto postupu svědčí i judikatura Nejvyššího správního soudu – rozsudek ze dne 14. 2. 2008, č. j. 1 As 37/2005 – 154, konkrétně jeho část 3). Nejvyšší správní soud tak považuje za více než případné žádat o udělení výjimky v kontextu plánovaného zásahu do ochrany přírody a krajiny již ve fázi schvalování určitého záměru. A to i přes to, že zákon, jak také uvedl krajský úřad v této věci, „nijak nevylučuje možnost vést řízení o výjimce až následně, zásadní skutečností je, aby tak bylo před zahájením samotné škodlivé činnosti.“ V nyní řešeném případě bylo za škodlivou činnost považováno až samotné uvedení VTE do provozu, ovšem v zájmu ochrany přírody a krajiny by bylo vhodné a účelné žádat o výjimku a rozhodovat o ní již před prvotním (stavebním) zásahem do krajinného rázu.
  [28] Obiter dictum Nejvyšší správní soud dodává, že na stavební záměr je nanejvýš vhodné nahlížet jako na funkční celek již od počátku procesu plánování jeho realizace. Je totiž nevhodné a zejména nelogické rozdělovat posuzování dopadů zamýšlené stavby zvlášť pro případ její výstavby a následného provozu, a to zejména v případech, kdy by bez uvedení do provozu takovéto stavební dílo zcela postrádalo smysl. O fungování a provozu stavby, zejména o tom, jaké negativní dopady pravděpodobně bude mít na zájmy a hodnoty chráněné právem, je tedy třeba uvážit již v územním řízení (popř. stavebním řízení), v němž se o záměru jedná a v němž je tento záměr prvotně posuzován.