text: Bez cenzury | IMAO: Vesničani versus vidláci | Liveportal
  IMAO: Vesničani versus vidláci
  Vydal T.C. | Publikováno 14. 03. 2016
  Tak mě tuhle jeden známej nařknul z toho, že jsem pragocentrista, velkoměstocentrista a bůh ví čeho centrista ještě. A taky že je u mě každej vidlák, vesničan apod. A to mi říkal ten, kterej si myslí, že jeho město je pupkem světa a přitom bydlí v nějaký zatáčce před Vídní. Brno nebo tak nějak se to jmenuje!
  Aby bylo jasno: vidlák a vesničan je kurevskej rozdíl. Vesničan může bejt vidlák, ale vidlák bejt vesničan nemusí.
  Nemám nic proti vesničanům, to za prvý. Sám mám mnoho kamarádů z větších nebo menších vísek, malejch obcí a maloměst. A celkem rád za nima i jezdím. Taková grilovačka na zahradě, klídeček, tichoučko, všude lesy a louky, to je pohodička. Navíc mám kolikrát toho hektickýho města fakt plný zuby a rád vypadnu. Potkávám tam vesničany, který vždycky rád pozdravím, utrousíme něco o pěkným dnu, votravnejch mouchách, přemnožení křečků apod. Jak říkám, pohoda. Jenže tam taky potkám vidláky. Toho poznáte tak, že vypadá jako jeho brácha, kterej spí v Praze pod Libeňským mostem, do lesa si zásadně bere traktor a jemu fuk, kudy jede, protože ta jeho Máňa se protlačí prostě všude, dřevo si tam nařeže z čeho ho napadne a přitom tam nezapomene vyhodit igelitovej pytel bordelu. Doma topí taky čím ho napadne a nazmar nepřijdou ani starý škrpály, šlupky vod brambor nebo plastový vobaly.
  Takovej origo vidlák je taky zvířatomil. Na řetězu u boudy má už léta uvázanýho čokla nejasný rasy, do misky mu kydá co zbylo, hladový kočky vodhání gumovou holínkou, slepičince už nepřekračuje, protože není kam, chlívek, co padá má podepřenej žebříkem a větve vořešáku na zahradě z jedný strany svázaný, aby mu nepadaly jeho vořechy sousedovi na parcelu. Celej rok chodí v montérkách, protože na "statku" nebo kolem baráku je přece pořád co dělat. A gumáky jsou v těch rozježděnejch a rozbahněnejch sračkách nutností. Mamrdovský rádiovky už naštěstí nafrčej ani na vesnicích.
  Pokud má IQ alespoň houpacího koně, vzmoh se taky na kozu, dvě husy a tři kachny. A to všechno v jednom velkým společenství na zahradě. Svý sračky sice vypouští do septiku, ale ten pamatuje ještě krále klacka, takže je děravej jak cedník. Což ovšem vidlákovi vyhovuje, protože to všechno mizí někam pod zem a do potoka a von nemusí shánět hovnocuc.
  Když se s ním dáš do řeči tak sice čumí jak kdyby mu uplavalo mejdlo, ale zas je chytrej jak kdyby spal v knihovně. Rozumí všemu a se vším umí poradit. Ví, kde seženeš Frantu zedníka, kterej ti sice postaví zeď křivou jak šikmou věž v Pise, ale zas to zmákne za tři piva a dva rumy. Dohodí ti Pepu elektrikáře, kterej je sice vod božího rána nacucanej jak slíva a zapojit schodišťák mu potrvá dvě hodiny, ale zas mu stačí za vodměnu láhev pražský vodky a tak dál. Prostě je to levný. Hlavně se s ním nesmíš fakt pouštět do móóóc chytrejch řečí. Takovej vidlák totiž rozumí všemu, vod stavby střechy až po kvantovou fyziku.
  Průser ale nastane, jakmile ho potkáš venku. Von je totiž taky myslivec! Takže tě nejdřív začne buzerovat za tvýho volně pobíhajícího psa v honitbě (mimochodem, honitba je všude), pak za to, že nechodíš v lese po cestách a nakonec za to, že svou přítomností plašíš srnky.
  Na druhou stranu je kamarádskej a hned se k tobě hlásí na hasičským plese (dobrovolnej hasič je taky). To je najednou kamarádství. Bohužel je ještě chytřejší než kdy jindy, všechno ví, všechno zná a všude byl dvakrát. Prostě kdyby v tu chvíli spad z vejšky svýho ega na vejšku svý inteligence, tak se zabije.
  Prostě a jednoduše – když potkáš tutovýho vidláka, pozdrav a padej pryč. Rozhodně se mu nesnaž z jakýhokoliv důvodu nic vysvětlovat, je to stejně úplně zbytečný. Ale ty generace origo vidláků naštěstí trochu mizej.