text: Saša Rašilov brzy usedne do Křesla pro hosta - Liberecký deník
  Saša Rašilov brzy usedne do Křesla pro hosta
  Jablonec nad Nisou - Do Jablonce nad Nisou zavítá jeden z nejvšestrannějších hereckých všeumělů současnosti a člen známého českého kumštýřského rodu
  UMĚLECKÝ ZÁBĚR SAŠI RAŠILOVA působí trochu jako encyklopedický výčet kulturních profesí – je herec a režisér, dabér i autor, nádavkem se prosadil jako tanečník či model. Ze všech si dosud odnesl nepřeberně zážitků. | Foto: Archiv VLP
  Po Květě Fialové, Simoně Stašové a Janu Budařovi, se v dalším díle stále ještě nepravidelného, ale tím zajímavějšího pořadu Křeslo pro hosta, představí pod střechou jabloneckého Eurocentra, další populární umělec.
  Tentokrát jím bude Saša Rašilov. Dnes devětatřicetiletý herec pochází ze slavné herecké dynastie, ve které se umělecká profese skutečně dědí z generace na generaci. Jeho otec Saša Rašilov ml. byl kameramanem, dědeček Saša Rašilov st. legendárním hercem a o tři roky mladší bratr Václav Rašilov je také herec, zatímco Sašova sestra pracuje v televizi.
  Od konzervatoře po Národní divadlo
  Saša Rašilov, který se narodil 26. července 1972, studoval svůj obor na hudebně-dramatickém oddělení pražské konzervatoře a na DAMU. V letech 1991 – 1993 jsme ho mohli vidět ve Studiu GAG Borise Hybnera, v období 1994 – 2002 byl členem pražského Divadla Komedie, hostoval v Divadle E. F. Buriana, ve Spolku Kašpar i v divadle Na Zábradlí. Po hostování na prknech Národního divadla se stal stálým členem jeho činoherního souboru. Návštěvníci jej zde mohli zhlédnout ve hrách Cyrano z Bergeracu, Dobrý člověk ze Sečuanu, Lakomec, Naši furianti, nebo Stísněná 22.
  Ve spolupráci s Divadlem v Řeznické navíc připravil se svou ženou, rovněž herečkou, Vandou Hybnerovou, tři autorské a režijní projekty – Kolotoč, Pokus Pes a Židle, spolu s ní také vytvořil pro divadlo Ponec představení Poslední dvě cigarety na motivy novely Horace McCoye - Koně se přece střílejí.
  Oceněný dabér, desítkový tanečník
  Postupem let se však stal i vyhledávanou tváří pro televizní projekty. Spatřit jsme ho mohli například ve filmech Nenávist, Lékárníkovic holka, Jak chutná láska a v seriálech Život na zámku nebo Nemocnice na kraji města po dvaceti letech. Ztvárnil také role v celovečerních filmech Šakalí léta (režie J. Hřebejk, 1993), Řád (režie P. Hvižď, 1994) a Samotáři (režie D. Ondříček, 2000).
  Velké úspěchy má též v dabingu, v roce 2003 získal dokonce prestižní Cenu Františka Filipovského za nejlepší český dabing. A jakoby tento takřka závratný výčet zdařilých aktivit nestačil, na sklonku minulého roku se v nejúspěšnější soutěžní show veřejnoprávní televize Star Dance etabloval i jako skvělý tanečník.
  Mimo to se již před několika lety stal rovněž reklamní tváří předního domácího výrobce obuvi. V rozhovoru nám Saša Rašilov prozradil, v jaké roli se cítil nejlépe, co na jeho "kroucení pánví" říkala manželka Vanda Hybnerová i jaký má vztah k módě, kterou se zabýval nejenom jako reklamní model, ale i v seriálu Dokonalý svět.
  Máte herecké kořeny. Přemýšlel jste vy sám někdy o tom, že byste byl něco jiného než herec?
  Odpověď zní, že bohužel ne. A bohužel proto, že jsem se stihl velmi brzy namočit tady do té profese, kdy mě to vtáhlo už jako dítě, a pokud se člověk do něčeho zamiluje v dětství, tak mu to většinou vydrží na celý život. Protože ten vztah je z pohledu dětské duše ten nejčistší a ideální a díky tomu ho těžko potom něco vyvrátí. I když jsem měl často třeba různé pochybnosti nebo jsem se necítil úplně dobře, tak mě nikdy nenapadlo, že bych mohl něco tak krásného, jako je herectví, opustit.
  A pamatujete si, kdy jste poprvé stál před kamerou nebo hrál divadlo?
  Ono to ani nebylo o tom, jestli jsem si stoupl před kameru nebo si někde zahrál, ale o tom, že jsem se narodil v domě, ve kterém žil můj dědeček, herec českých filmů a Národního divadla. A samo o sobě to prostředí bylo prodchnuté jeho přítomností, i když už tedy jen jeho duchem, protože on zemřel v pětapadesátém roce a já jsem se narodil ve dvaasedmdesátém. Takže já jsem se nejdříve naučil ctít a milovat to povolání jako obdivovatel než jako aktér. Spíš to pro mě potom bylo těžší se s veškerou tou úctou vypořádat, když jsem to chtěl sám začít dělat.
  V jaké roli máte největší trému? Jako moderátor, tanečník nebo herec?
  Tréma a její intenzita se odvíjí od toho, jak moc je člověk v tom kterém oboru zaběhlý a zkušený. To znamená, že jako herec už mám trému málokdy, jako moderátor už jsem také poměrně ostřílený, takže největší trému jsem měl v poslední době jako tanečník.
  Před několika lety jste se také poprvé stal reklamní tváří známé obuvnické firmy. Kdyby vás někdo oslovil, abyste se regulérně šel nafotit jako model - třeba pro kalendář - co byste mu řekl?
  To je dost obecná otázka na to, abych se k ní mohl vyjádřit. Samozřejmě by záleželo na tom, jaký kalendář by to byl a za jakých okolností. Ale i tak mohu obecně odpovědět, že asi ne, protože se za modela nepovažuji, a pokud jsem někdy něco fotil, tak mě to spíš nebavilo. Až právě na tu výjimku, kdy jsem dělal kampaň pro jednu českou obuvní značku, protože to mělo nějakého ducha a obsah. Jinak je to většinou tak, že model je jen tvář bez výrazu a bez myšlenky, a to se mi jako herci z duše protiví.
  Diváci vás vídali ještě v jedné velké roli v seriálu Dokonalý svět, který se točí kolem módy. Jaký máte vy vztah k módě?
  No, musím říct, že to už bych uměl někomu lépe odoperovat koleno jako ortoped ze seriálu Nemocnice na kraji města, než abych někomu radil v módě. Zaprvé jsem chlap a zadruhé si sice módy chtě nechtě užívám, protože patří k mojí profesi, ale tam ji mají na starosti renomovaní a kvalitní výtvarníci, kteří ji dělají na poměrně vysoké úrovni.
  V seriálu hrajete společně s manželkou. Vyhovuje vám to?
  Je to tak, že divadlo jsme si spolu zahráli poměrně hojně, protože jsme si tu příležitost vytvořili sami, když jsme spolu dělali už čtyři divadelní představení, které jsme si napsali a režírovali. Ale u filmu nebo u televize to takhle nejde, protože nejsme producenti, takže pro nás to byla báječná příležitost, točili jsme spolu úplně poprvé a Dokonalý svět byl pro nás dokonalý i tím, že jsme se spolu mohli sejít před kamerou.
  Mimo divadelní prkna a svoje obvyklé herecké aktivity jste si podmanil i široké televizní publikum v pořadu Star Dance. Nechybí vám dnes každodenní tréninky pro tuto zábavnou reality-show, které jste před každým z jejich pokračování musel absolvovat?
  Já ale cvičím pořád, fyzická aktivita mě rozhodně neopouští, to už je dlouhodobější aktivita a ne jen ze StarDance.
  A jak teď po této zkušenosti prožíváte pro změnu plesovou sezónu?
  Zatímco jsem dosud vždycky na plesovou sezonu hleděl s obavami a děsil se toho, kdy přijde moje žena a řekne mi, že nás pozvali na nějaký ples, tak je pravda, že i když to bylo náročné a vyčerpávající, tak na plesovou sezonu hledím s optimismem a s očekáváním.
  A necítil jste maličkou křivdu, že jste byl vyřazen zrovna v kole, kde jste dostal od poroty dvě desítky?
  Ne, necítím křivdu, protože to není spravedlivá soutěž v pravém slova smyslu, ale je to hra, kde se kombinuje hodnocení profesionálů s diváckým hlasováním. A další věc je, že je to především zábavná show pro diváky, která má sice jistou úroveň, a to poměrně vysokou, ale na druhou stranu musí pořád splňovat ta kritéria televizní zábavy a má především divákům přiblížit společenský tanec jako krásnou disciplínu, která život obohacuje, než aby měli pocit, že je to jen o nějakém hodnocení.
  Před začátkem StarDance jste říkal, že vaše manželka Vanda Hybnerová a dcery mají trochu strach z toho, že budete tančit na obrazovce. Tak jak to nakonec vnímaly?
  Byly spokojené. A možná mohu trošku pyšně říct, že to ani neočekávaly a nepočítaly s tím, že se dostanu tak daleko.
  Ale manželka byla asi ráda, že vás nakonec po třech měsících viděla zase doma?
  My jsme na to svým způsobem zvyklí, protože když se dělá nějaká intenzivní práce, třeba se točí seriál nebo žena hrála vloni ve filmu, který se točil na Slovensku v Tatrách, tak nastane intenzivnější odloučení a potom se to zase zkoriguje. Ale tím, že se ta soutěž přehoupla z pozdního léta do pozdního podzimu a potom až do času předvánočního, tak obecně jsme byli všichni rádi, že jsme zase pěkně doma pohromadě.
  A budete brát taneční nabídky?
  Když přijdou, tak rád.
  Na další otázky už se můžete Saši Rašilova ptát sami. Do křesla pro hosta usedne v Jablonci 28. května od 18 hodin. Večer je plánován jako pohodové setkání, během kterého se s ním můžete seznámit prostřednictvím otázek na téma, jaké vás právě napadne.
  Kromě toho se herec podělí s publikem o spoustu historek, zážitků, povídání, ale také, možná i trochu nečekaně, písní. Podle očekávaného zájmu o akci, kterou pořádá agentura Life Attention, bude určitě prozíravé s koupí vstupenky dlouho neváhat. Předprodej za tímto účelem funguje na recepci Eurocentra.