text: 3022 (2019) | ČSFD.cz
  Miranda Cosgrove, Kate Walsh, Angus Macfadyen, Omar Epps, Enver Gjokaj, Jorja Fox, Haaz Sleiman
  Je rok 2190 a čtveřice astronautů vedená kapitánem Johnem Lainem (Omar Epps) je na desetileté misi na vesmírné stanici Pangea, která slouží jako zásobovací mezistanice na cestě ze Země na kolonii Europa. Osamělost, uzavřenost a stísněnost místa mají samozřejmě psychologické dopady na všechny členy posádky. Jednoho dne, zhruba po pěti letech trvání mise, Pangeou otřesou strašlivé rázové vlny, jejichž příčinu nikdo nezná. Pravda se časem ukáže hrozivější, než si kdo kdy dokázal představit. (C0r0ner)
  Tak snaha byla, ale že by se to zrovna vydařilo, to říct nemůžu. První půl hodina se mi líbila, ale pak mě to začalo nudit, nic moc extra zajímavého se tam nedělo a bohužel už se ten film pak z toho nevzchopil. Přitom kameru špatnou nemá, to prostředí taky není úplně špatné, herecké výkony jsou taky dobré, ale ten film prostě nemá moc co nabídnout. Jako psychologické drama o posádce, která uvízne ve vesmíru (dál nechci spoilerovat) to moc neobstálo a nejhorší na tom je, že ten film staví hlavně na tomhle. Podívat se na to dá, ale na víc než jedno zhlédnutí to podle mě není. Pokus hezký, ale ne zrovna povedený. 2* ( 24.12.2019 )
  Astronauti jsou polapeni na vesmírné stanici jménem Pangea na desetileté misi. Vytváří to alespoň dostatek atmosférického napětí pro fanoušky sci-fi jako jsem já. Příběh je situován celkem blízko naší době - přesně do roku 2190. Kapitán John Lane (Omar Epps), jeho romantický partner Jackie (Kate Walsh), lékařský důstojník Richard (Angus Macfadyent) a mladší kosmonautka Lisa (Miranda Cosgrove). Děj se po úvodu pošoupne o pět let a všichni jsou na tom nějak hůře - John trpí "nočním terorem" což znamená, že když usne, stává se násilným. Jackie smutní po své dceři, kterou nechala na Zemi a další pociťují účinky pobytu pět let v tomto hrozném prostoru. Film funguje nejlépe když líčí emoční dynamiku mezi hlavními postavami. Další tři postavy posádky (Enver Gjokaj, Haaz Sleiman a Jorja Fox), které byly zachráněny z jiné vesmírné stanice mají svůj emoční vývoj předvídatelný. Zejména když mluví s jiným přízvukem což signalizuje problémy. Když uvážíme omezení malým rozpočtem jsou zvláštní efekty a prostor stanice přesvědčující. Méně přesvědčující je pohled na kosmounaty, které kouří cigarety 200 let v budoucnosti. To asi nepodpoří současnou protikuřáckou kampaň. ( 23.12.2019 )
  Po stránce atmosféry a vizuálu kulis výborné a velmi silné. S příběhem je to už horší. Vesměs se jedná o další z řady izolačních sci-fi, které krom jednoho poměrně originálního, avšak pouze načrtnutého, twistu divákovi příběhově nic moc atraktivního nenabídne. I když mám pro podobná atmosférická slow-paced béčková sci-fíčka ohromnou slabost, s blížícím koncem, kdy na povrch začal naplno vylézat rutinní scénář, jsem se začínal už trochu nudit. ( 05.03.2020 )
  Vyznívá to jako další obyčejná sci-fi povídka o vesmírné expedici vracející se domů, která by nejlépe fungovala v literární formě, ale nedá se říci, že by i ve filmové podobně neměla co nabídnout. Pro někoho může být závadou hlavně ten fakt, že je celý příběh poskládán ze scén posbíraných z nejrůznějších klasických sci-fi snímků, což v zájmu neatraktivity prostě může být problém takový celek pojmout. Fanoušek sci-fi naopak během sledování může hádat, odkud jakou scénu zná. Myšlenka dějového konceptu je však zajímavá. Vesmírná výprava se bude vracet na planetu Zemi a když už je takřka v cíli, tak zjistí, že Země neexistuje. Prostě vybuchla. Stylový klaustrofobický thriller se tedy zajímá o dalším dění v kosmickém korábu zajímající si hlavně psychologií daných postav a vzniku nejrůznějších konfliktů mezi nimi. Ano, právě psychologie tu má největší prim. V rámci nezávislého filmu se jinak jedná o povedený dramatický snímek, jak danou myšlenkou, tak i vizuálními efekty. Tohle není horor, ani akční střílečka. Jen obyčejný psychologický thriller odehrávající se ve vesmíru. ( 19.02.2020 )
  "It's so…, it's so empty." Někde ve škvíře roztřeseného širokoúhlého obrazu, za oslepujícím protisvětlem, odlesky a zeleno-oranžovým filtrem je schovaná myšlenka o hledání smyslu života a přežívání v kataklyzmatem proměněném světe, která táhne celý film. Člověk se jí ale musí po celou dobu docela křečovitě držet. Jakmile stisk povolí, začne se utápět v digitální bažině. Deset let staré Cargo (2009) může v tomto ohledu stále rozdávat lekce v nízkorozpočtové efektivitě. ( 19.01.2020 )