text: Nedávno jsem na webu narazil na článek, který popisoval deset věcí, pro které vás určitě vykopnou ze střelnice. Při jeho čtění jsem se přistihl, že souhlasně pokyvuji hlavou a dokonce jsem si díky němu vzpomněl na pár případů, které jsem na střelnici zažil. Rozhodl jsem se proto, že článek přeložím a zkusím ho převést do našeho prostředí, aby byl prospěšný i pro českého čtenáře.
  Je nesporné, že střelné zbraně mohou být nebezpečné (nebo spíš nezodpovědní držitelé). Proto existuje spousta psaných, ale i nepsaných pravidel, které vznikly právě proto, aby nikdo nepřišel k úrazu.
  Předně je potřeba připomenout, že každý střelec je primárně zodpovědný za to, aby nikoho svou střelbou nezranil a dokonce aby sám nebyl zraněný. Pokud uvidíte, že někdo porušuje pravidla, není nic špatného na tom, jej na to upozornit, případně upozornit na takového střelce správce střelnice.
  Uvědomte si, že správce střelnice tam je právě proto, aby zajistil, že všichni budou dodržovat pravidla bezpečnosti a provozní řád střelnice. Vaší zodpovědností je pak tyto pravidla znát, dodržovat je a v neposlední řadě uposlechnout všech pokynů správce.
  V případě, že nebudete tyto pravidla dodržovat, můžete být v nejzažším případě dokonce ze střelnice vykázáni.
  Máte terč, ale jako mnohem lepší zábavu vnímáte odstřelování vybavení střelnice? Když pominu, že se jedná o prachobyčejné vandalství, je to i nebezpečné. Všechny střelnice mají zpracovány podrobné balistické analýzy, které počítají s tím, že střelci střílejí do terčů. Při střílení jinam než do terčů, může dojít k nebezpečnému odrazu střely a následnému zranění.
  A to nemluvím o tom, že poškozené vybavení musí provozovatel střelnice opravit a to stojí peníze. Zbytečným zvyšováním nákladů poškozujete už takhle problematické podnikání majitele střelnice, což může v konečném důsledku vést až k jejímu uzavření. Sám jsem byl svědkem několika uzavřených střelnic, protože se majiteli už nevyplatilo ji udržovat, zejména ve spojení neustálého boje o udržení střelnice v chodu i přes neustálé protesty obyvatel v okolí.
  U venkovních střelnic se dokonce může stát, že na ni zabloudí nějaké zvíře. To, že se takové zvíře vyskytuje ve střelišti, neznamená, že byste jej mohli zastřelit. Lov zvěře je možný jen po splnění podmínek pro lov a proto, i kdybyste byli držiteli loveckého lístku, nemáte oprávnění takové zvíře zabít.
  Pokud tedy takové zvíře zabloudí na střelnici, měli byste zastavit palbu a informovat o tom správce střelnice. Ten už se pak postará o vše potřebné.
  I kdyby byl ten člověk vedle vás naprostý idiot, pamatujte na pořekadlo, že moudřejší ustoupí. Už několikrát jsem zde psal, že považuji střeleckou komunitu za jednu z nejslušnějších společností, která se za všech okolností vždy snaží předejít konfliktu před střetem. Dodržujte to i na střelnici!
  Pokud takový člověk navíc ohrožuje bezpečnost na střelnici, nesnažte se to vyřešit. Zavolejte správce střelnice, on už ví, jak si s takovým blbcem poradit.
  Jednoduché, že? Tak se tím, prosím, řiďte! Věřte, že se nikdo nebude cítit bezpečně, pokud na něj namíříte svou zbraň s prstem na spoušti. A pokud si toho všimne správce střelnice, téměř jistě vám ukáže dveře ven.
  Tyhle pravidla prostě nejsou pro srandu králíkům, ale jsou zde proto, aby se všichni návštěvníci vrátili ze své návštěvy střelnice v pořádku.
  Leží na vedlejším stavu dalekohled, ale majitel si zrovna odskočil? Určitě není v pořádku si jej půjčit. I když může střelecká komunita působit jako jedna velká rodina, stále jsme jen cizí lidé, kteří mají, shodou okolností, podobný koníček.
  Je naprosto v pořádku, poprosit svého kolegu o půjčení něčeho z jeho vybavení a on vám s největší pravděpodobností vyhoví. Ale není v pořádku toto považovat za samozřejmost nebo dokonce právo.
  Řada střelnic nemá k dispozici podávací zařízení, které dopraví terč na požadovanou vzdálenost, ale je potřeba terč na požadované místo odnést. Není hloupější nápad se vypravit s čerstvě nafasovaným terčem rovnou do prostoru střeliště. A to i když zrovna nikdo nestřílí!
  Když pominu fakt, že se taková věc nedá nazvat jinak než pokus o sebevraždu a kandidaturu na Darvinovu cenu, určitě to nepřidá na pohodě ostatních. Vědomí, že mají mezi sebou na palebné čáře někoho, kdo se chystá zemřít nebo se o to alespoň snaží, nepatří mezi ty příjemné pocity.
  Vždy se ptejte po řídícím střelby. Může to být jak správce střelnice, tak i někdo ze střelců, který byl správcem střelnice určený. Tenhle člověk je zodpovědný za zahájení a ukončení střelby. Pokud si tedy potřebujete umístit terč, nejprve se ujistěte, že jste se domluvili s tímto člověkem. On pak ukončí střelbu, ujistí se, že všichni střelci vybili své zbraně a následně zavelí pokyn „k terčům“. Teprve pak se můžete vydat do střeliště umístit svůj terč.
  Během střeleb prostě stůjte na palebné čáře. Nestřílejte ani za ní a ani před ní. Pokud se totiž například rozhodnete, že si prodloužíte vzdálenost k terči tím, že ustoupíte o několik metrů za palebnou čáru, ohrožujete ostatní. A takové šílenosti se netolerují.
  S předchozím bodem se pojí i tento bod. Stejně tak, jako je nebezpečné chodit v průbehu střelby za palebnou čáru, je stejně tak nebezpečné mít nabitou zbraň, když se v tomto prostoru pohybují jiní lidé.
  Mě osobně se stalo, že jsem si šel vyměnit terč a za mými zády vyšla rána. Věřte mi, že v tu chvíli by se ve mě krve nedořezal. Zařval jsem něco sprostého a běžel zpět. Co se stalo? Jeden ze střelců se vrátil ze záchoda a rozhodl se pokračovat v započaté střelbě. A mě si nevšiml. Měl jsem totiž na sobě maskáče. Od té doby, pokud je nás na palebné čáře víc, nosím reflexní vestu.
  Kdybych to tenkrát rozmázl, asi by si tento člověk vysloužil minimálně vyhazov ze střelnice, ne-li něco horšího. Na druhou stranu bylo vidět, že toho člověka to vyděsilo více než mě a já si jsem jistý, že už to nikdy neudělá.
  Tohle je poněkud sporné téma. Každý si zasloužíme, abychom při střelbě nebyli vyrušování a měli dostatek prostoru a klidu na střelbu. Na druhou stranu, je potřeba poskytovat prostor střelcům, aby si mohli zajít zkontrolovat nebo vyměnit své terče.
  Mnohokrát se mi stalo, že jsem měl „štěstí“ na střelce „ladiče“. Takový střelec snad na každé své návstěvě nastřeluje svůj (už desátý) puškohled nebo kolminátor. Narozdíl od ostatních disponuje dalekolhledem a nemá potřebu chodit kontrolovat terč. Ne tak ostatní.
  U takového člověka se naprosto běžně setkáte na prosbu o přerušení střelby s odpovědí, že hned, jak vystřílí zásobník. Co už ale opomene dodat, že se jedná o čerstvě napáskovaný, třicetiranný zásobník, a že mu každý výstřel bude trvat minuty, protože přeci „ladí nový kolminátor“.
  Nikdo netvrdí, že by se střelba měla přerušovat každou druhou minutu, ale skutečně není nic příjemného čekat na takové „zdržovače“. Domluvte si se skupinou nějaký časový interval a ten pak dodržujte.
  Nestřílejte před tím, než řídící střeleb zavelí ke střelbě. Dokud není povolena střelba, je považován prostor střeliště za bezpečný a tak k němu všichni přistupují.
  Je zodpovědností řídícího střeleb, aby měl povědomí o tom, jestli se za palebnou čárou někdo nepohybuje a pouze na jeho pokyn je možné střílet.
  Ohrožení ostatních při střelbě může být a je velký problém a s největší pravděpodobností si, v tom nejlepším případě, ten den už nezastřílíte.
  Správce střelnice tam je pro zajištění bezpečnosti a vy ho, pokud chcete střelnici využívat, jej musíte poslouchat. Je naprosto jedno, jestli s ním souhlasíte nebo ne. On je tam šéf a „náš zákazník, náš pán“ na střelnici neplatí.
  Namířit zbraň na někoho jiného je naprosto neomluvitelné. Můžete tisickrát argumentovat, že zbraň není nabitá. To se prostě netoleruje.
  Jde o to, že nikdo se necítí bezpečně, když na něj míří zbraní někdo jiný. Zkuste se vžít do situace na druhém konci hlavně, jaký je to pocit?
  Na vojně, na střelbách jsem zažil situaci, kdy jeden z vojáků se při střelbách otočil se zaseknutou zbraní. Nemyslel to zle, měl problém a podvědomně se otočil na velitele přičemž držel pušku. Reakce velitele byla blesková a ten voják si ji bude pamatovat do konce života.
  Když se něco takového stane vám, nepanikařte, ale důrazně zavolejte na dotyčného, aby na nikoho nemířil. Nesnažte se nu zbraň nějak uchopit nebo nedejbože nějak dotyčného chytat.
  Stejně tak si ale všímejte toho, kam kdo se svou zbraní míří, abyste se nedopatřením nedostali před ůstí jeho hlavně.
  Není nic nepříjemnějšího, než když přijdu na střeleckou pozici a pro prázdné nábojnice není kam šlápnout. Neznám střelnici, kde by nebylo zvykem, nebo minimálně slušné, po sobě uklidit.
  Když po sobě neuklidíte, další po vás bude muset v rámci svého zaplaceného času nejprve uklidit nepořádek po vás. To není moc fér, že?
  Netvrdím, že když jednou zapomenete uklidit, nebo někde zapomenete válet se jednu prázdnou nábojnici, budete mít problém. Takto to není. Ale pokud chodíte na konkrétní střelnici pravidelně a pravidelně po sobě budete nechávat nepořádek, vězte, že si vás správce zapamatuje a příště si na vás došlápne.
  Věřím, že většina z uvedeného je pro vás jen nošením dříví do lesa, a že si na takové věci dáváte pozor. Pokud ale znáte někoho, kdo tyto pravidla porušuje, můžete jej třeba nechat stokrát opsat tento článek 🙂
  Někdy je to se správcem těžký, obzvláště když si vymyslí svá pravidla typu že osoba bez zbrojního průkazu smí střílet pouze pod dozorem správce nikoliv s člověkem jenž zbrojní průkaz vlastní 👎👎👎 nebo dříve byla podmínka pokad má ZP méně než 4 roky 👎👎👎
  Jako bývalý žák voj.školy jsem chodil do stráží s ostatními spolužáky.Jednou naše směna střídala směnu záklaďáků a při předávání směny došlo k ústnímu konfliktu ohledně úklidu cel.Spolužák(neskutečné hovado)nezvládl psychicky výměnu názorů a namířil sa vz.58 na vojína zákl.voj služby. a natáhl závěr.Po zklidnění celé situace inkasoval ze strany obou táborů několik direktů.Dnes vím že jich i tak bylo málo.Jsem čerstvým držitelem z.p. a paradoxně bych přivítal minimálně několika měsíční,povinný přípravný kurz.Po tom co jsem viděl u zkoušek o svém názoru naprosto nepochybuji…