text: Naše pouť kontaktním rodičovstvím :: Vedomematerstvi.cz - komunikace s dětmi a přirozené mateřství
  Úvodní stránka | Naše pouť kontaktním rodičovstvím
  01.09.2009 13:01
  Ač se to může zdát, že je to v dnešní době již naprosto běžné, stále potkávám maminky které mají s některými zařízeními jinou zkušenost. I mě bylo řečeno několik týdnů po porodu, že by interval mezi kojením měl být alespoň 2 hodiny protože Štěpánek trpěl hodně kolikou. Byla jsem z toho sama hodně zmatená, nicméně jsem se tou radou nijak zvlášť neřídila. Ale v době šestinedělí mě to dokázalo pěkně rozhodit. Příkrmy jsme začali zavádět (dle norem docela pozdě) až kolem 8 měsíce, kdy začal Štěpánek alespoň trošku jevit zájem o naše jídlo. Později se mi potvrdilo doporučení API ohledně příkrmů a šetrného odstavování (nabídnout nejprve prso a pak příkrm), že pokud je dítě opravdu připravené, vezme si příkrm i po kojení. Na začátku mi to přišlo nemyslitelné, ale funguje to. Muselo by se ale začínat s příkrmy třeba až kolem 10 měsíce.
  Náš noční kojící maratón stále pokračuje, nicméně mám podezření že to začíná být spíš jen dudací maratón. Přes den Štěpán prso již skoro nevyžaduje.
  Snad jediný princip nad kterým jsem ani vteřinu nezapochybovala. Zkrátka jsem věděla že Štěpánek svým pláčem komunikuje, že ho nechci nechat plakat ani chviličku někde odloženého. Teď v batolecím věku je to už jiné, když si svým pláčem prosazuje svou a zkouší mnou nastavené hranice. I tak se mu ale snažím poskytnout náruč ve které se může vyplakat a vyvztekat, nicméně je to mnohdy velmi těžké, protože bych ho v tu chvíli občas nejradši přetrhla….. J
  S ostrým nožem si sice Štěpánek nehraje (nedám mu hoJ, nicméně s vidličkou, k údivu ostatním, si hraje od malička), ale od začátku co se Štěpánek začal více hýbat a lézt jsme byli oba s manželem schopni mu dát důvěru, že dělá jen to na co stačí. Nyní mám čerstvou zkušenost z týdenního pobytu v táboře, tedy v podstatě celý den v přírodě. Štěpánek se pohyboval sám po celém táboře, vždy si hlídal kde jsem a chodil se jen ujistit, že mě stále má. Pokud jsem někam šla, chodil za mnou, vylezl a slezl si sám schody atd. a všichni obdivovali jak je šikovný. Důvodem myslím je, že nebyl nikdy nijak omezován (například nikdy nebyl v ohrádce) a je naučený si od začátku hranice svých možností najít sám i přes drobnější nehody. Rozhodně jsem za ním neustále neběhala a nejistila ho tak, jak to mnohdy vidím u jiných maminek, a on tedy ví, že dělá jen to na co má. Často jsem slýchala a stále slýchám jak to bude náročné až začne lézt a co teprve chodit. Zatím ten pocit vůbec nemám neb má zkrátka naši důvěru. Vím, že ve městě je to jiné, i tam se ale v rámci možností (silnice, auta, nákupní centra, atd.) snažíme o totéž. Určitě jsme tady ale na samém počátku, pozitivní disciplína je oříšek na celý život. Jeho rádius se bude postupně rozrůstat a s ním i zkouška mého "kontinuálního a pozitivního myšlení". Chce to určitě nutnou dávku odvahy, aby byl člověk schopen dítku dát svou důvěru, umožnit jemu samotnému zjistit, že na něco nestačí a poté mu umožnit se k tomu vrátit později. Také musím konečně dočíst knihu Respektovat a být respektován, i když v tomto období se to asi ještě bez jasných příkazů a občasného důrazného NE neobejde. I to se ale snažím minimalizovat jak to jen jde a podmínky dovolí.
  Toť naše patnáctiměsíční pouť kontaktním rodičovstvím. A jak to bylo a je u Vás? Napište nám svou zkušenost na www.kontaktnirodicovstvi.cz nebo na tento web v sekci Vaše příběhy.
  kontakní rodičovství | kontinuální pozitivní výchova | Koncept kontinua | kojení | nošení | spaní | bezplenková komunikační metoda