text: Nostalgická večeře s Peterem Gabrielem - Chrudimka.cz - kulturní a informační portál pro východní Čechy
  Titulka Kultura Hudba Nostalgická večeře s Peterem Gabrielem
  neděle, 13 říjen 2013 08:54	Anna Mašátová, foto: Jaromír Zajíček
  Nostalgie táhne a stále více kapel sází na jistotu. Živé provedení nejlepších alb kariéry se vyplácí po všech stránkách. Své o tom ví evidentně i Peter Gabriel, vracející se po devíti letech do České republiky v rámci svého turné Back to front. Na šňůře znovu oživuje své nejprodávanější album So, vydané roku 1986. Ačkoliv čeští fanoušci nemohli za železnou oponou zrod So nikterak prožívat, jméno Gabriel zde má nemálo příznivců. Pražská O2 Arena sice nebyla vyprodaná, míst ale rozhodně nezbývalo mnoho.
  Jen pár minut po plánovaném začátku přišel na pódium sám maestro, aby uvedl dvě talentované Švédky, a zároveň vokalistky tour, Jennie Abrahamson a Linneu Olson.
  Gabriel se na Čechy připravil opravdu vzorně, nezůstal totiž jen u obligátního pozdravu v češtině, ale zvládl velmi slušný úvod v celých větách. Kromě lingvistického nadání, je však také mistrem vyhledávání slibných talentů. S dívkami měl ruku více než šťastnou. I když měly být jen záskokem za ochořelou Ane Brun (kterou si však můžete vychutnat za několik dní v pražské Akropoli), od první chvíle na sebe strhly pozornost. Klavíristka a cellistka předvedly třípísňovou ochutnávku vlastní tvorby, kousky Ah a Phoenix, okouzlily. Škoda jen rušivého šumu opozdilců při hledání sedadel. A pravděpodobně kvůli nim následovala po duu otravně vlekoucí se pauza.
  Poté už se znovu objevil sám Gabriel pokračující v českém proslovu. Prozradil, že večer bude rozdělen na pomyslné tři díly, stejně jako dobré jídlo. Akustický předkrm, elektronický hlavní chod a celé album So, jakožto sladká tečka na závěr.
  Akustický set zahájil novinkou OBUT, jen se svým dlouholetým spoluhráčem, basistou Tonym Levinem. Brzy přispěchala celá kapela, dokonce původní hráči ze So - bubeník Manu Katché i kytarista David Rhodes. Akusticky proběhly i další dva kousky Come talk to me, a přes dvacet let stará píseň Shock the monkey. Aby byla první část opravdu jasně odlišitelná, bylo v celé hale rozsvíceno - pro horní řady ovšem dosti nepříjemný zážitek oslepující oči.
  Po začátku Family Snapshot přišel střih a rozjela se konečně show se vším všudy. Gabrielovo střídání kláves a křídla, vynikající videoprojekce, roztomilá taneční choreografie, říkající "nejsme sice tanečníci, ale přeci jen jsme něco natrénovali" i velmi zaměstnaní technici, ovládající zlověstně vypadající obří reflektory na vysokých nohách. Ty někdy agresivně pronásledovaly či útočily na Gabriela, těžko si při tom pohledu nevzpomenout na Spielbergovu Válku světů.
  Nechyběla píseň Solsbury Hill, při které se zvedla vlna naprostého nadšení, zatímco u Why Don't You Show Yourself, zazpívané právě s doprovodem klavíru a vokálem Abrahamson, naskakovala husí kůže. Na závěr přišel slibovaný dezert v podobě So. Snová Red Rain i naprostá bomba Sledgehammer, při které mnozí nevydrželi a rozhodli se zamířit přímo před pódium. Ochranka je ale dlouho dovádět nenechala. Jedním z vrcholů byl duet Don't give up s Jennie, stejně jako její zpěv v In your eyes. Celé vystoupení, trvající dvě a půl hodiny, korunoval jak krátký Gabrielův proslov o budoucnosti, tak The Tower That Ate People z alba OVO a protestsong Biko.